Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло позивачу та відповідачам належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS], позивач на рівні з відповідачами: [PERSON] колишньою дружиною позивача та донькою [PERSON], є співвласником частки житлового приміщення, а саме: [ADDRESS]. В якості доказу до заяви надається копія свідоцтва про власність на нерухоме майно. На даний час відповідачі повноцінно користуються усією вказаною житловою площею, при цьому вони перешкоджають позивачу користуватися житловою кімнатою та лоджією, що виходить з цієї кімнати, в якій позивач постійно проживав і навіть після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] з 11.01.2006 року до того моменту як позивач 01.12.2007 року зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Після цього між позивачем та відповідачами склалися неприязні відносини. Позивач пропонував відповідачам зробити розподіл та продаж квартири, відповідачами були висунуті не придатні для позивача умови і домовленості між ними не було досягнуто. За таких підстав позивач просив суд зобов'язати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні житловою кімнатою площею 11,1 кв.м. і лоджією площею 2,8 кв.м. у квартирі [ADDRESS] та передати [PERSON], [PERSON] кімнати площею 17,3 кв.м. і 10,0 кв.м. у користування. Залишити в загальному користуванні коридор, туалет, ванну, кухню. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, на його задоволенні наполягав з викладених у ньому підстав. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду не повідомили. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 березня 2000 року відповідно до розпорядження виконкому Дніпропетровської міської Ради № 1/322-2000, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстраційній книзі № 505п-1412, позивачу та відповідачам належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] має житлову площу 38,4 кв.м., загальну площу 65,7 кв.м. та складається з наступних приміщень: коридор площею 10,5 кв.м., ванна кімната площею 2,8 кв.м., житлова кімната площею 17,3 кв.м., житлова кімната площею 10,0 кв.м., житлова кімната площею 11,1 кв.м., кухня площею 8,8 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., вбудована шафа площею 1,3 кв.м., лоджія площею 2,8 кв.м.. На даний час відповідачі повноцінно користуються усією вказаною житловою площею, при цьому вони перешкоджають позивачу користуватися житловою кімнатою площею 11,1 кв.м. та лоджією, що виходить з цієї кімнати, в якій позивач постійно проживав і навіть після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] з 11.01.2006 року до того моменту як позивач 01.12.2007 року зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Після цього між позивачем та відповідачами склалися неприязні відносини. Позивач пропонував відповідачам зробити розподіл та продаж квартири, відповідачами були висунуті не придатні для позивача умови і домовленості між ними не було досягнуто. Суд вважає, що позивачу варто виділити житлову кімнату площею 11,1 кв.м. і лоджію площею 2,8 кв.м., а відповідачам виділити житлові кімнати 17,3 кв.м. і 10,0 кв.м.. Коридор, кухню, ванну, туалет залишити у спільному користуванні усіх співвласників квартири. Крім того, зобовязати відповідачів не чинити позивачу перешкод у здійсненні права користування виділеною йому кімнатою та допоміжними приміщеннями у квартирі. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 358, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Спір, між співвласниками, що виник з цього приводу, підлягає вирішенню у судовому порядку. Суд вважає позовні вимоги в частині визначення порядку користування спільним майном сторін обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищезазначених норм суд вважає також за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачу у користуванні його частиною спірної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved