Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою. У позові вказав, що 14.12.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 15-6459-127 АП, за яким відповідачу надано кредит у сумі 129 510 грн., строком дії до 14.12.2012 року. 27.06.2008 року, у забезпечення виконання зобов»зань за кредитним договором з відповідачем було укладено договір застави автомобілів, за яким відповідач передав у заставу автомобілі: ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]; ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер АР 8528. Відповідно до п. 2 вказаного договору застави, автомобілі передавалися у заставу у забезпечення повернення кредитних ресурсів. Також відповідач зобов»язався сплачувати відсотки за користування кредитом. Свої обов»язки відповідач не виконує належним чином, тому просив задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором 77 703 грн. 96 коп., нараховані відсотки- 1 217 грн. 20 коп., пеня 18 981 грн. 09 коп., а також звернути стягнення на заставні автомобілі. У судове засіданні представник позивача не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з»явився, про слухання справи сповіщався належним чином, про що у матеріалах справи є докази. Відповідно до ст.. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з ксерокопії паспорту, [PERSON] зареєстрований за адресою: [PERSON], вул. К.Маркса, 33, за цією адресою судом направлялися повістки про виклик відповідача до суду, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. 14.12.2007року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 15-6459-127 АП, за яким відповідачу надано кредит у сумі 129 510 грн., строком дії до 14.12.2012 року. 27.06.2008року, у забезпечення виконання зобов»зань за кредитним договором з відповідачем було укладено договір застави автомобілів, за яким відповідач передав у заставу автомобілі: ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]; ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер АР 8528. Відповідно до п. 2 вказаного договору застави, автомобілі передавалися у заставу у забезпечення повернення кредитних ресурсів. Також відповідач зобов»язався сплачувати відсотки за користування кредитом. Свої обов»язки відповідач не виконує належним чином, має заборгованість за кредитним договором 77 703 грн. 96 коп., нараховані відсотки- 1 217 грн. 20 коп., пеня 18 981 грн. 09 коп.. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених законом, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, взяті на себе обов»язки [PERSON] виконував не у повному обсязі, у зв»язку з чим, має заборгованість за кредитним договором. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У якості правових наслідків порушення зобов'язання ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає розірвання договору та сплату неустойки. Відповідно до ч.І ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за тілом кредиту у сумі 77 703 грн. 96 коп., відсотки за користування кредитом 1217 грн. 20 коп. Також необхідно стягнути з відповідача судові витрати. Що стосується позовних вимог у частині сплати пені, суд вважає за необхідне відмовити у даній частині позову, виходячи з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За своїм правовим змістом неустойка є мірою цивільно-правової відповідальності. Частина 3 ст. 550 ЦК України встановлює, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст. 617 ЦК України). Відповідно до ч.І ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Як вбачається, непереборна сила - це надзвичайна та невідворотня зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву. Непереборна сила є об'єктивним явищем, тобто подією, яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому така подія, як правило, має стосовно діяльності суб'єкта зовнішній характер втручання. Надзвичайним визначається явище, яке перевищує все ординарне, типове, звичайне. Невідворотність дії не переборної сили тісно пов»язана з її надзвичайним характером. Як правило, саме надзвичайний характер події не дає можливості особі запобігти та відвернути настання негативних наслідків. Непереборною силою є об'єктивна подія, запобігти її прояву не здатна не тільки конкретна особа з урахуванням її фізичних, економічних, технічних та інших можливостей, а й за даних умов і будь-яка інша особа, враховуючи стан науки та техніки. Категорія «непереборна сила» має відносний, оціночний характер. За таких обставин, враховуючи конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що світова фінансова криза 2008 року є саме такою надзвичайною та невідворотною подією, яка законом визначається як непереборна сила. При цьому на її надзвичайність вказує світовий глобальний масштаб кризи, її великі, негативні, невідворотні наслідки, яки не залежать ні від волі людини, ні від волі окремих держав, та не могли бути ніким передбачені. Вказані обставини є загальновідомими і відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Крім цього, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Згідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням за визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 4.3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовні вимоги щодо звернення стягнення на майно, підлягають задоволенню , оскільки, відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Заставотримач набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо зобов»язання не буде виконано у встановлений строк.

Outcome: partial