Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

07.05.2010 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що 16 травня 2009 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області площею 2,38 гектарів відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю (3220881300:03:004:0214), виготовленого на імя [PERSON]. Державний акт на землю знаходиться в управлінні земельних ресурсів у [PERSON] районі Київської області. За життя батько склав заповіт від 17 травня 2006 року, посвідчений секретарем Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та зареєстрований у реєстрі за №284, яким зробив розпорядження на випадок смерті, все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті по закону, заповів позивачу. [PERSON] звернулася до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька щодо отримання Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, але отримала відмову в зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів, так як Державний акт на право приватної власності на землю батько за життя не отримав, а реєстрація виготовленого Державного акта на померлу особу не передбачена. В зв"язку з цим позивач просить суд визнати за нею право на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області позов не визнав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 16 травня 2009 року помер батько позивача [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 32. (а.с.7) Після смерті батька відкрилася спадщина на земельну ділянку в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області площею 2,38 гектарів відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю (3220881300:03:004:0214), виготовленого на імя [PERSON]. Державний акт на землю знаходиться в управлінні земельних ресурсів у [PERSON] районі Київської області. За життя [PERSON] склав заповіт від 17 травня 2006 року, посвідчений секретарем Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та зареєстрований у реєстрі за №284, згідно якого все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті по закону, заповів [PERSON]. (а.с. 8) В судовому засіданні встановлено, що позивач у встановлений законодавством строк звернулась до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 жовтня 2009 року. Однак отримати Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку позивач не може, так як Державний акт на право приватної власності на землю батько за життя не отримав, а реєстрація виготовленого Державного акта на померлу особу не передбачена. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до вимог статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право на земельну частку (пай). Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на набуття права власності на земельну ділянку після смерті [PERSON], а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не змогла його отримати з незалежних від неї причин, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст.ст. 392, 1218, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved