Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивач звернувся 11 травня 2010 року до суду з зазначеним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості по пені у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у загальному розмірі 17330 (сімнадцять тисяч триста тридцять) гривень 59 копійок, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 лютого 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений Кредитний договір, згідно якого банк надав їй кредит у сумі 5 000,00 доларів США. В результаті неналежного виконання умов кредитного договору, позивачем була нарахована пеня у зазначеному розмірі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив стягнути заявлену суму, а також судові витрати. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позову, суду пояснила, що 02.03.2009 року повністю сплатила суму кредиту, а також штрафні санкції у розмірі 420 гривень, про інші платежі її не повідомляли, та просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском зі сторони позивача встановленого Законом строку позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі наявних у справі письмових доказів, позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір №496/1-07 та позивачка отримала грошові кошти у розмірі 5000 доларів США під 18% річних по 27 лютого 2009 року, при цьому зобов`язалась щомісячно погашати суму кредиту по 250 доларів США з урахуванням оплати відсотків (а.с.4, 5). Умови кредитного договору відповідачка не виконувала належним чином через відсутність грошових коштів, зверталася 23.02.2009 року до позивача із заявою про продовження строку виплати по кредиту (а.с.9), однак 02 березня 2009 року повністю виплатила суму кредиту та сплатила штрафні санкції у розмірі 420 гривень (а.с.13, 24-27). Зазначені обставини визнано сторонами та згідно ч.І ст.61 ЦПК України доказуванню не піддягають. В результаті порушення умов кредитного договору та несвоєчасною оплатою суми кредиту, згідно наданого позивачем розрахунку, штрафні санкції за виникнення простроченої заборгованості склали 17330 (сімнадцять тисяч триста тридцять) гривень 59 копійок. Розрахунок здійснено за кожен день прострочення виконання (а.с.12). Зазначений розрахунок заборгованості відповідачкою не оспорювався. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно вимог ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, нарахована сума заборгованості являється пенею, вимоги позивача про стягнення суми пені є законними й обґрунтованими. Разом з тим, сума кредиту відповідачкою повністю сплачена 02 березня 2009 року, розрахунок пені позивачем здійснено лише 21 квітня 2010 року, а до суду позивач звернувся 11 травня 2010 року, тобто понад рік після сплати суми кредиту. Про причину пропуску строку позовної давності та про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв, натомість відповідачка заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звертатися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Строк позовної давності по правовідносинам, які виникли між сторонами, у відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України є спеціальним та складає один рік. Згідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оцінка встановлених у судовому засіданні фактів в їх сукупності вказує на те, що строк позовної давності на час звернення з даним позовом - 11.05.2010 року, по виниклим між сторонами правовідносинам, сплив. Будь-яких клопотань щодо поновлення з поважних причин пропущеного строку позовної давності з боку позивача до суду не надходило. На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні пред`явлених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.ст.81, 88 ЦПК України, судові витрати у випадку відмови у позові, стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed