Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

У жовтні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсними: договір купівлі-продажу від 25 вересня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і договір купівлі-продажу від 18 лютого 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. При цьому посилався на, те, що з 2003 року є власником житлового будинку №77. по вул. Незнайка у с.Станишівка Житомирського району та земельної ділянки. У березні 2007 року він дізнався, що зазначений будинок поза його волею відчужений іншим особам начебто на підставі його доручення. Це змусило його звернутися до суду за захистом порушених прав. В межах розгляду справи за його позовом судом ухвалою від 6 червня 2007 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на спірний будинок та земельну ділянку. Рішенням Житомирського районного суду від 25 червня 2008 року визнані недійсними: довіреність від 3 листопада 2004 року на користь [PERSON], дублікат договору купівлі-продажу від 27 травня 2003 року, договір купівлі-продажу від 18 квітня 2006 року та договір купівді-продажу від 4 вересня 2006 року. Цим же рішенням визнані незаконними та скасовані: рішення Станишівької сільської ради від 22 вересня 2006 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки та [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку по вул. Незнайка, 77 у с.Станишівка, виданий [PERSON] Проте, у липні 200 року йому стало відомо, що в період дії заходів забезпечення позову спірний будинок та земельна ділянка ще двічі перепродавалися: 23 вересня 2007 року та 18 лютого 2008 року. Вважав оспорювані угоди такими, що укладені всупереч закону. У лютому 2003 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив звільнити з-під арешту жилий будинок № 77 по вул.Незнайка у с.Станишівка Житомирського району та земельну ділянку площею 1310 кв.м. за цією ж адресою, накладеного 18 лютого 2008 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON], відновити попередній стан, який існував до порушення його права, шляхом припинення реєстрації [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON] будинку № 77 по вул.Незнайка у с.Станишівка, а також просив виселити останніх із зазначеного будинку. При цьому вважав, що при свідченні приватним нотаріусом договору іпотеки було незаконно накладено заборону на відчуження спірного жилого будинку та земельної ділянки, оскільки в цей час діяли заходи забезпечення позову, застосовані судом. На думку позивача реєстрація сім"ї [PERSON] у спірному будинку проведена всупереч встановленому порядку (без його згоди) та порушує його права як власника будинку. У грудні 2009 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом. Просила визнати її добросовісним набувачем стосовно придбаного нею за договором купівлі-продажу жилого будинку № 77 по вул.Незнайка у с.Станишівка і земельної ділянки та визнати, за нею право власності на вказаний будинок. При цьому посилалася на те,що на момент укладення договору купівлі-продажу вона не знала і не могла знати про продаж будинку без достатніх на те підстав та відповідно до вимог закону власник не може витребувати ушйї спірне майно. Ухвалою суду від 18 лютого 2010 року зазначені позови об'єднані в одне провадження. Рішенням Житомирського районного суду від 1 червня 2010 року позов [PERSON] Ю: задоволено. Визнані недійсними нотаріально посвідченії договори купівлі-продажу житлового будинку № 77 по вул.Незнайка в с.Станишівка Житомирського району: від 25 вересня 2007 року,укладений Гришаєвою від імені [PERSON] з [PERSON], та від 18 лютого 2008 року між [PERSON] і [PERSON]. Відновлено право власності [PERSON] на цей будинок. Цим же рішенням звільнено жилий будинок № 77 по вул.Незнайка в с.Станишівка Житомирського району з-під арешту, накладеного 18 лютого 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] Скасовано реєстрацію в будинку № 77 по вул.Незнайка в с.Станишівка Житомирського району [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виселено їх. У задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю вимог. З відповідачів стягнуто судові витрати. У поданій апеляційній скарзі [PERSON] порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про задоволення її вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що суд не звернув уваги на те, що вона є добросовісним набувачем і при вирішенні даного спору мав керуватися положеннями ст.388 ЦК. Апелянт також посилається на те, що на момент укладення оспорюваного договору [PERSON] був законним власником будинку і земельної ділянки. На думку апелянта, суд не звернув уваги на те, що згідно з вимогами закону визнання недійсними всіх угод неможливе та що вимоги про витребування спірного майна були заявлені. Зазначає, що суд не дав оцінки чинному договору іпотеки. Нотаріуси до участі у справі не притягнуті. На думку апелянта, питання про визнання недійсними договорів в частині земельноі ділянки та щодо заборони судом при постановленкі рішення не вирішено. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2003 року [PERSON]КЗ. за договором купівлі-продажу придбав жилий будинок №77 по вул. Не знайка у с.Станишівка Житомирського району (а.с.9). Починаючи з квітня 2006 року зазначений будинок та земельна ділянка біля нього були неодноразово перепродані. Зокрема, 16 квітня 2006 року [PERSON] на підставі доручення від Імені [PERSON]Ю продав зазначений будинок [PERSON], а останній 4 вересня 2006 року уклав договір купівлі-продажу зазначеного будинку з [PERSON] Проте, ріщенням Житомирського районного суду від 25 червня 2003 року довіреність від 3 листопада 2004 року на користь [PERSON], дублікат договору купівлі-продажу від 27 травня 2008 соку, договір купівлі-продажу від 18 квітня 2006 року та договір купівлі-продажу від 4 вересня 2006 року були визнані недійсними. Цим же рішенням визнані незаконними та скасовані:рішення Станишівськоі сільської ради від 22 вересня 2006 року: про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки та [PERSON] на право власності на земельну ділянку по зул.Незнайка)77 у с.Станишівка, виданий [PERSON] Зазначене рішення набуло законної сили і відповідно до ч.З ст.61 ЦПК встановлені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Після визнаних судом недійсними угод спірний будинок та земельна ділянка ще двічі були відчужені за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу: від 25 вересня 2007 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] та від 18 лютого 2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 97-98,14-15). Задовольняючи позов в частині вимог про визнання зазначених угод недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно вибуло від його власника поза його волею та угоди не відповідають зимогам закону. Проте з такими висновками суду в повному обсязі погодитись неможливо. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою ст.388 ЦК. Однією із підстав витребування майна від добросовісного набувача є вибуття майна за відплатним договором з володіння власника або іншої особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1 ст.388 ЦК). Рішенням Житомирського районного суду від 25 червня 2008 року встановлено, що доручення, на підставі якого проведено відчуження спірного будинку є підробним (а.с.11-12). Тобто, спірний будинок та земельна ділянка вибули від їх власника [PERSON] поза його волею. Наведене, свідчить про існування у позивача [PERSON] підстав для дрєд"явлення позову про витребування спірного будинку від добросовісного набувача. Проте останнім зазначені вимоги не заявлені, хоча така можливість ним не втрачена. Тому підстав для задоволення позову в цій частині у суду не було. Рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові. Вимоги щодо звільнення майна з-під арешту, відновлення попереднього стану шляхом припинення реєстрації та виселення є похідними вищевказаних вимог. А тому підстави для їх задоволення також відсутні. Крім того, вирішуючи спір по суті та скасовуючи реєстрацію відповідачів [PERSON] в в спірному будинку, суд не звернув уваги, що відповідно до ст.11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі та не притягнув цей орган до участі у справі. Також суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку приведення сторін в попередній стан на підставі ч.І ст.216 ЦК неможливе, оскільки вони не були сторонами недійсного правочину. За таких обставин рішення в цій частині вимог також підлягає скасуванню. Разом з тим, зустрічний позов [PERSON] можливо задоволити частково, зважаючи на наступне. Із змісту ч.1 ст.388 ЦК випливає, що добросовісним є набувач, який придбав річ у особи, що не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Відповідно до чю 5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Сторонами в справі не надано доказів того, що [PERSON] придбаваючи спірний будинок знала про наявність перешкод для укладення договору купівлі-продажу, в тому числі і про те, що [PERSON] не мав права його відчужувати. Тому позивачку можливо визнати добросовісним набувачем будинку по вул.Незнайка,77 у с.Станишівка. Згідно зі ст.330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Оскільки в даному випадку у [PERSON] є підстави для витребування спірного будинку, про що зазначалося, вище, то вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на цей будинок задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed