overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що перебуває з відповідачем в шлюбі зареєстрованому 14.05.1998 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Хоча сторони і проживають разом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, лише періодично на свій розсуд, що ставить позивачку в скрутне становище, оскільки вона не працює бо займається доглядом за дітьми. Відповідач є інвалідом 3-ої групи, отримує значну пенсію, однак свого обов'язку по утриманню дітей як слід не виконує. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітків (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з тих же підстав, обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, вказував, що позов визнає,погоджується платити аліменти на утримання дітей. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив: відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5); діти перебувають на повному утриманні позивачки. Зазначені обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ч.І ст.61 ЦПК України. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України. Враховуючи викладене суд вважає,що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх своїх заробітків та стягує з нього аліменти в цьому розмірі . Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою і виселення та [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відповідачка та адвокат у судовому засіданні зустрічний позов підтримали, позовні вимоги [PERSON] не визнали та заперечували проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши сторони, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволеню, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні встановлено, що згідно ордеру №2 від 20 вересня 1993 року позивачу надана квартира №3, яка розташована в житловому будинку №8 по вул.Мира, с.Бритівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Згідно з розпорядженням (наказом) №891 від 14 квітня 1995 року позивачу 14 квітня 1995 року видано свідоцтво про право власності на житло. 10 липня 1995 року на вказаній житловій -площі була зареєстрована позивачка [PERSON], яка на той момент являлась дружиною позивача. 20 жовтня 2008 року шлюб з відповідачкою був розірваний, ш: підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ТА №068510 від 20 жовтня 2008 року. Сторони припинили шлюбні відносини, але відповідачка не бажає виселятись та зніматися з реєстрації з спірної площі. На теперішній час позивач має намір продати квартиру, але реєстрація відповідачки перешкоджає йому в праві користування та розпорядження власним майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.109 ЖК України, вислення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно п.3 ч.1 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті оставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволеню, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому Великобудською сільською радою Глибоцького (нині Герцаївського) району з 7 червня 1987 року, актовій запис № 6. Від спільного шлюбу мають чотирьох неповнолітню дитину. Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати його шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що за час шлюбу в їх сімї мало місце сварки та скандали які ініціювалися дружиною з різних приводів. Останнім часом вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав і просив суд задовольнити його вимоги так як за спільною домовленістю з відповідачкою вирішили розірвати їх шлюб. Відповідачка позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала так як продовжити спільне проживання з відповідачем ні за яких обставин не бажає. Суд, приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинено в інтересах обох сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейних відносин, на протязі близько 3 місяців проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Між сторонами склалися неприязні відносини, на примирення не згідні, в звязку з чим, суд, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечать їх інтересам та інтересам дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати її сина [PERSON] недієздатним, посилаючись на те, що він є інвалідом 2-ї групи безстроково, так як захворів на психічну хворобу при проходженні служби в армії. Син неадекватно реагує на зовнішній світ, здійснює неадекватні поступки, перебуває на обліку у психіатра Первомайської ЦРЛ, постійно лікується в 13 шпитальному відділенні 3-ї Харківської обласної психіатричної лікарні, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Визнання матері недієздатним свого сина потрібно для оформлення над ним опіки. В судове засідання заявниця не зявилась надала письмову заяву про розгляд справи без її участі заяву повністю підтримує просить її задовольнити. Представник органу опіки та піклування Первомайського міськвиконкому Харківської області в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи без його участі, вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] його мати [PERSON] Враховуючи наявність заяв від сторін про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до проведеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 29.06.2010 року у [PERSON] на даний час є ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі шизофренії та в даний час за своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 41 ЦК України, над фізичною особою встановлюється опіка. Ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання від 14.05.2010 року за № 273 орган опіки та піклування Первомайського міськвиконкому Харківської області вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] його мати [PERSON] Судові витрати, повязані з провадженням справи відносяться на рахунок держави відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

25.05.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просе стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 264,13гривень, а також відшкодувати йому понесені судові витрати у вигляді сплачених ним судового збору у розмірі 51,00 гривень, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 гривень. До судового засідання повноважний представник позивача не з*явився але подав заяву в якій наполягав на позовних вимогах у повному обсязі , просив справу розглянути без його участі та у випадку неявки відповідача справу розглянути в порядку її заочного розгляду. В судове засідання відповідач вдруге не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи., про причину своєї неявки він суд не повідомив. Ухвалою суду прийняте рішення розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи як докази, вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі,з наступних підстав : Відповідач є споживачем послуг по постачанню йому електроенергії,які йому надає юридична особа- позивач і які відповідно до ст.633 ЦК України є сторонами публічного договору (а.с.6-7,11-14),позивачем були надані послуги відповідачу на загальну суму 264,13 гривень,та які відповідачем на час пред*явленя позову не сплачені (а.с.8). На вимогу позивача про сплату суми боргу у добровільному порядку відповідач не відреагував (а.с.9-10). Неявку відповідача до судового засідання, про яке він був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку,суд розцінює як небажання відповідача оспорювати пред*явлений до нього позов,оскільки він не надав суду відомостей щодо причини його неявки до судового засідання та заперечень щодо пред*явленого до нього позову. Відповідно до ст.629 ЦК України , договір є обов*язковим для виконання сторонами. Зрідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними ресурсами постачальник зобов*язується надавати другій стороні абоненту енергетичні ресурси,передбачені договором, а абонент зобов*язується сплачувати йому за це вартість прийнятих ресурсів. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,який прострочів виконання грошового зобов*язання , на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми. Таким чином порушене право позивача по сплаті йому відповідачем за отримані ним послуги підлягає захисту. Крім того, згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 51,00 гривень, та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суммі 30,00 гривень сплачені позивачем при предявлені позову (а.с. 1-2). 777

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

25.05.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просе стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 605, 59 гривень, а також відшкодувати йому понесені судові витрати у вигляді сплачених ним судового збору у розмірі 51,00 гривень, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 гривень. До судового засідання повноважний представник позивача не з*явився але подав заяву в якій наполягав на позовних вимогах у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі . В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі , судові пояснила, що вона мешкає одна з двома неповнолітніми дітьми ніде не працює та просила сид розстрочити виконання рішення суду на пів року. Суд, заслухавши відповідача,дослідивши матеріали справи як докази, вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскіль він визнаний позивачем і це визнання нею позову не суперечить закону та правам інших осіб бо в судовому засіданні встановлено, що : Відповідач є споживачем послуг по постачанню йому електроенергії,які йому надає юридична особа- позивач і які відповідно до ст.633 ЦК України є сторонами публічного договору (а.с.6-7),позивачем були надані послуги відповідачу на загальну суму 605,59 гривень,та які відповідачем на час пред*явленя позову не сплачені (а.с.8-9). На вимогу позивача про сплату суми боргу у добровільному порядку відповідач не відреагував (а.с.8). Відповідно до ст.629 ЦК України , договір є обов*язковим для виконання сторонами. Зрідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними ресурсами постачальник зобов*язується надавати другій стороні абоненту енергетичні ресурси,передбачені договором, а абонент зобов*язується сплачувати йому за це вартість прийнятих ресурсів. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,який прострочів виконання грошового зобов*язання , на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми. Таким чином порушене право позивача по сплаті йому відповідачем за отримані ним послуги підлягає захисту. Крім того, згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 51,00 гривень, та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суммі 30,00 гривень сплачені позивачем при предявлені позову (а.с. 1-2).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, посилаючись на те, що відповідачі проживають в [INFO] . Відповідачі користуються наданими послугами, за послуги оплата не проводиться, у зв»язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 червня 2007 року по 01 липня 2010 року в сумі 3537 грн. 08 коп. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів за період з 01 червня 2007 року по 01 липня 2010 року в сумі 3537 грн. 08 коп., а також 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 51 грн. судового збору сплачених при подачі позовної заяви. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зал судового засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, причина неявки невідома. Враховуючи клопотання представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у порядку ст.224,225 ЦПК України Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що відповідачі проживають в [INFO]. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача , які проживають разом з ним , користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідачі користуються послугами з теплопостачання, оплата за які не проводиться, у зв»язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 червня 2007 року по 01 липня 2010 року в сумі 3537 грн. 08 коп. Крім суми заборгованості з відповідачів підлягає стягненню 30 грн. сплачених позивачем витрат на інформаційно - технічне забезпечення та 51 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У заяві вказала, що 18.09.1982 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради у м. Запоріжжя, актовий запис № 701. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Просила шлюб розірвати бо фактично шлюбні відносини припинені близько року тому, в зв*язку з тим, що відповідач ніде не працює, не надає належного матеріального утримання на потреби сім*ї, зловживає алкогольними напоями, на підгрунті цього постійно виникали сварки та суперечки, що спричинили відсутність взаєморозуміння та поч /ття довіри, поваги та любові один до одного. У судове засідання позивачка не з»явилася, надавши заяву з проханням розглядати позов у її відсутності, тому, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності і юзивача. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце слухання справи у судове засідання не з»явився, направивши суду листа, у якому вказав, що з позовними вимогами про розірвання шлюбу згодний, просить розглянути справу у його відсутності, тому, суд вважає за можливе розгл янути справу у його відсутності. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки близько року тому, сумісне господарство не ведуть, зберегти сім»ю не бажають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

що сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1996 року і маючи неповнолітніх дітей припинили подружні стосунки в грудні 2008 року, оскільки сторони мають інших партнерів, з якими мають намір одружитись. З цих підстав позивачка просить шлюб розірвати, оскільки примирення не можливе. В судове засідання сторони не з`явилась, подали суду письмові заяви про слухання справи у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з доводів, викладених сторонами як в позові , так і в поданих заявах, сторони припинили подружні стосунки в грудні 2008 року і тривалий час як подружжя не проживають. Про примирення вони будь-яких клопотань не заявили, в поданих суду додаткових заявах наполягали на розірванні шлюбу. Такі встановлені судом фактичні обставини, мають суттєве значення, є перепоною для продовження подружніх стосунків сторін і подальше спільне життя лише суперечитиме їх інтересам. Суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, відновити її вже не можливо і шлюб необхідно розірвати, витрати по оплаті держмита при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу, поклавши на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що вона належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідач, всупереч ст.ст.22, 46 Конституції України з 2006р. допомогу у вказаному розмірі не виплачував, на її звернення по перерахунок пенсії - відмовив. У звязку з наведеним позивач просить визнати протиправною відмову відповідача в здійсненні перерахунку пенсії, зобовязати його здійснити вказаний перерахунок та провести виплати з 01.01.2006р. по день розгляду справи в суді та зобовязати здійснювати виплати в подальшому. Відповідач надав заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що на позивача поширюється дія ч.4 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оскільки підвищення до пенсії виплачується на підставі лише одного закону, а тому проводити виплату відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» недоцільно. \~ В судове засідання позивач та представник відповідача не зявились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.7,11). В звязку з наведеним суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач має статус «Дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідченням № 107572 (а.с.6). Відповідно до ст.2 Прикінцевих Положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни», особам, які мають право на пільги відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пільги надаються за їх вибором згідно з одним із зазначених законів. З довідки УПФУ в Машівському районі Полтавської області вбачається, що позивач отримує підвищення до пенсії відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ветеранам війни, які мають право на підвищення до пенсії на підставі кількох законів, виплата проводиться за їх вибором (а.с. 11). За таких обставин, враховуючи те, що позивач за своїм вибором отримує підвищення до пенсії на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом чинного законодавства вона може отримувати допомогу лише на підставі одного із законів, а тому її вимога про стягнення з відповідача підвищення до пенсії на підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є безпідставною і задоволенню не підлягає. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому здійснені ним витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed