Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

В червні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що в 44 роки,в працездатному віці, у звязку з професійним захворюванням втратив 60% працездатності, йому встановлена інвалідність 3 групи. Звільнений з ш. «Гвардійська» ВАТ «КЗРК» за ст. 05.12.09 р. по п.2 ст.40 КЗп України. Втрата працездатності та стан здоровя перешкоджають працевлаштуванню. Рішеням ЛЕК НДІ від 13.08.2009 року, протокол №1927, йому встановлено професійне захворювання-з діагнозом: Радикулопатія шийна і п/крижова на фоні спондилоартрозу і полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамичними порушеннями, стійким больовим,нейроваскулярним синдромами та трофічними порушеннями на кистях. Двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ-2ст.),деформівний артроз в сполученні з періартрозами,ліктьових (ПФ 1- ст.) і колінних (ПФ 2-т) суглобів,стійким больовим синдромом, хронічний бронхіт, ЛН першого ступеня. Захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці,фізичне перевантаження, вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат.За висновком МСЕК від 04.11.2009 року позивачу була установлена втрата професійної працездатності 60 % до 01. Х1.2010 року і встановлена 3 група інвалідності. Винним у заподіянні шкоди його здоровю є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. З вини підприємства він переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання тимчасової,а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Фізичні страждання полягають в тому,що у нього постійні болі та обмеження рухів в суглобах рук,відчуття затерпання в руках,скутість рухів,біль та обмеження рухів в поперековому відділі хребта,ниючий,тягнучий,що посилюється при зміні положення тіла,навантаженнях,ходьбі. Хрускіт в суглобах,припухлість колінних суглобів,утруднену ходу ,частий головний біль,безсоння, сухий,удушливий кашель. В працездатному віці він став інвалідом. Таким чином, заподіяне з вини підприємства захворювання змінила його спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації життя, підтримки здоров'я, порушили нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 170000 гривень, просив стягнути цю суму з [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». Вважає, що при ухваленні рішення по позовній заяві суд зобов'язаний врахувати ступінь ушкодження здоров'я, а також те, що його фізичні і моральні страждання і переживання носять тривалий і незворотний характер. В судовому засіданні позивач і представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача 170\~000 гр. в відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків.. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнав, пояснив,що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, не згоден з висновками комісії з розслідування професійного захворювання, викладеними в п.19 Акту за №36 від 08 жовтня 2009 року, в якому указано, що адміністрацією ш.»Гвардійська» та ВАТ «Кравбасзалізрудком» за період роботи [PERSON] не виконувались вимоги ст..13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України, але зазначений Акт ніким не оскаржувався. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 серпня 1990 року позивач був прийнятий на роботу на ш. Гвардійська ВО «Кривбасруда», 05 грудня 2009 року звільнений з роботи по ст..40 п.2 Кодексу про працю України, трудовий стаж складає 24 роки 1 місяць, із них 19 років 1 місяць він працював підземним прохідником на шахті «Гвардійська» ВО«Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасрудком»,що підтверджується копією трудової книжки,санітарно-гігієнічною характеристикою,Актом розслідування профзахворювання. В звязку з погіршенням стану здоровя в 2008 році двічі був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. Рішеням ЛЕК НДІ від 13.08.2009 року, протокол №1927, позивачу встановлено професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і п/крижова на фоні спондилоартрозу і полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамичними порушеннями, стійким больовим,нейроваскулярним синдромами та трофічними порушеннями на кистях. Двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ-2ст.),деформівний арроз в сполученні з періартрозами,ліктьових (ПФ 1- ст.) і колінних (ПФ 2-т) суглобів,стійким больовим синдромом, хронічний бронхіт, ЛН першого ступеня.. Захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці,фізичне перевантаження, вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат. За висновком МСЕК від 04.11.2009 року позивачу була установлена втрата професійної працездатності 60 % до 01. Х1.2010 року і встановлена 3 група інвалідності. Винним у заподіянні шкоди здоровю позивача є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Факт провини підприємства підтверджується актом за №36 від 08 жовтня 2009 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини виникнення профзахворювання, які полягають в порушенні адміністрацією ш.ім. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда»,ВАТ КЗРК, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України, про що зазначено в п.19 Акту. Акт за №36 від 08 жовтня 2009 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини виникнення профзахворювання підписаний головою комісії і всіма членами комісії, затверджений в.о. головного санітарного лікаря Терновського району м.Кривого Рогу, ніким не оскаржений. В Акті зазначено, що причиною профзахворювання є умови праці,що перевищували ГДН, позивач виконував роботи які внаслідок обмеженності робочого простору недозволяючого застосувати засоби малої механізації характеризувались важкою працею, порушення провітрення приміщенн, несприятливий мікроклімат.. Факт вини підприємства підтверджується також санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 10.04.2009 року за № Ф 2/2-1184 Тернівської СЕС, висновок якої свідчить про те,що на робочому місці було перевищення фізичного перенавантаження,шкідливих умов праці.. ВАЖКІСТЬ праці по всім показникам(Сан.-гігіен.характеристики пункт 1.1- 7.2)) -:рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ГДН. І становило з переважною участю мязів рук та плечового поясу 54.0 -46.8 при нормі 23-45; маса вантажу,що піднімається та переміщається вручну- 41-99 кг,при нормі 30 кг.; робоча поза з нахилом тулубу більше 30 гр. -51.2 % .2.6% - за зміну при допустимій 25/. Нахили тулубу- 134 при нормі 100 разів за зміну. Статистичне навантаження при утримані вантажу з участю обох рук 100000 при нормі 70000.; Шкідливі речовини: Пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70%в концентраціях від 6.8 мг/м куб. до 11.05 мг/м куб при ГДК-2.0 мг/м куб. -Мікроклімат: Температура повітря 22.4 при нормі 16-19 /.; Вологість повітря 100 % при нормі 80-30 %.. По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці підземного прохідника відносяться д 3 класу, 4 ступеню шкідливості. Важкість праці до 3 класу 3 ступеня шкідливості,напруженість праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Вина відповідача підтверджується висновками МСЕК від 04.11.2009 р., виписками з історій хвороби позивача, які свідчать про стан його здоров'я, перенесені фізичні страждання і як наслідок моральні страждання. У позивача на підставі висновку МСЕК від 04.11..2009р. виникло право на відшкодування моральної шкоди. Нормою ст. 1167 ЦК України, що набрав чинності з 2004 року встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідачіа спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідача - відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку праця в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала ГДР, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода в наслідок професійного захворювання, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що в наслідок професійного захворюванням порушено звичайний \~для \~позивача спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту розлідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08.10. 2009 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення [PERSON] акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу 04.11.09 року встановлено 60% втрати професійної працездатності в наслідок професійного захворювання і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 55 000 грн у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved