Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-23 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, третя особа - Відділ у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, і просила винести рішення, яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 30.02.2009 року і посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за номером ВММ №739909 р№2-7013 та Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно. При купівлі-продажу квартири між нею та відповідачем була досягнута домовленість про те, що відповідач гарантує, що протягом 14 днів з моменту підписання вищезазначеного договору знятися з реєстраційного обліку проживання в квартирі, а від речей домашньої обстановки та вжитку квартира вільна, заборгованості по комунальним платежам відсутні, що підтверджується п.18 Договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2009 року. Відповідач за місцем реєстрації не проживає більше шести місяців, його особистих речей в квартирі немає. Проте, він відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації обліку проживання в квартирі [ADDRESS] . Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі перешкоджає їй здійснювати розпорядження своїм майном на власний розсуд. У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити повністю, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що спірною є квартира [ADDRESS] . Згідно Постави Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за №572 затвердженої. Правила користування приміщеннями житлових будинків. Користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно із свідоцтвом на право власності або договору найму (оренди). Власником спірного житлового приміщення - квартири [ADDRESS] є [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, укладеного 30.12.2009 року і посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М. (арк.с.9). Як вбачається з довідки, виданої ПП «К-П-1», в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (арк.20). Проте, згідно акту від 07.07.2010 року, наданого в матеріали справи, в квартирі [ADDRESS] , відповідач з моменту продажу квартири не проживає більше шести місяців по теперішній час, а тільки зареєстрований у ній (арк.24). Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , про те, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає більше шести місяців. Після того, як було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідач пішов зі спірної квартири. Особистих речей та майна відповідача в квартирі немає. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини, того, що в спірній квартирі [ADDRESS] , відповідач не проживає, а лише прописаний в ній, його особистих речей та майна, немає. Питання про належність та допустимих доказів до справи, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.ЗЗ Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка не є членом сім`ї наймача (власника) приміщення. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 171 грн., то вони підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до вимог ч.І ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial