Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] предявив в суд позов до Управління праці та соціального захисту населення Кривоозерської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнути недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2007, 2008, 2009 роки в сумі 8\~240 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він має правовий статус потерпілого першої категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи через захворювання повязане з ліквідацією Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796 ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) має право на отримання щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач указану вимогу закону не виконує. 20 травня 2010 року відповідачем відмовлено в перерахунку щорічної разової допомоги за 2007, 2008, 2009 роки. Посилаючись, що загальні засади пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, позивач просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги . Представник відповідача позов не виконав, пояснив, що допомога на оздоровлення за 2007-2009 роки позивачу виплачувалася в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 (далі постанова № 562), тому відповідач діяв в межах своїх компетенції та у відповідності до вимог діючого законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Як видно із матеріалів справи позивач є особою, яка віднесена до першої категорії потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що видано посвідчення від 25 квітня 2005 року і йому встановлена ІІ група інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи , а тому він має право на соціальний захист, відповідно до ст. 48 Закону України № 796 ХІІ на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім цього таке право гарантовано Конституцією України статтею 46. Відповідач виплатив вказану соціальну пільгу згідно Постанови Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року № 562 в розмірі за 2007 рік (27.02.2007 року) 120 грн.; за 2008 рік (30.01.2008) 120 грн.;за 2009 рік ( 30.01.2009 року, 15. 05. 2009р.) 120 грн. 12 травня 2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок вказаної допомоги, яка залишена відповідачем без задоволення. Із відповіді К-12-07/16 від 20.05.2010 року вбачається , що щорічна допомога на оздоровлення виплачена в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, відповідно до Постанови № 562 та фінансування згідно до призначень, передбачених Законами України про державний бюджет на відповідний рік У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України . Тому виходячи із засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, доводи відповідача, щодо виплати допомоги на підставі Постанови Кабінету Міністрів є безпідставними. За вказаний період дія ст.48 Закону України № 796-ХІІ змінювалась та зупинялась. Так у 2007 році дію абзацу другого частини четвертої статті 48 Закону України № 796 ХІІ, які регулюють виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІ групи зупинено пунктом 3 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12. 2006 року № 498 -V» у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Вказане зупинення Рішенням Конституційного Суду України від 09.07. 2007 року № 6 рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). У 2008 році частина четверта статті 48 Закону України № 796-ХІІ викладена в новій редакції підпунктом ІІ пункту Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року № 107- VІ, (набрала чинності з 01.01.2008 року), передбачено, виплату щорічної допомоги на оздоровлення в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Надалі ні Верховна Рада , ні Кабінет Міністрів України жодних рішень із цього питання не приймали. За таких обставин, враховуючи, момент виплати позивачу допомоги 27.02.2007 року, 30.01.2008 року рішення Конституційного Суду України, які прийняті після виплати допомоги, а також виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що вимоги щодо перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення підлягаючими частковому задоволенню за 2009 рік. Вимоги щодо стягнення конкретної суми, суд вважає безпідставними, так як згідно із ч. 2 ст. 1 ЦК України, яка передбачає до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільного законодавства не застосовується, якщо інше не встановлено законом . Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правові відносин, що носять публічно-правий характер , суд вважає необхідним позов задовольнити частково , а саме визнати дії Управління праці та соціального захисту населення протиправними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. На підставі ст. ст. 19, 46, 75, 92, 152 Конституції України, ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796- ХІІ,

Outcome: partial