Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

20.08.2010 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона уклала шлюб 08.08.1997 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO] 02.03.2001 року шлюб між ними розірвано. Відповідач працює у ВАТ «ВК «[PERSON] Західна №1» з 2006 року, достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у вихованні дитини не приймає, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, а тому позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви. В попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі у попередньому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати у попередньому судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 1997 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Красноармійському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №284 (а.с.10). 02.03.2001 року шлюб між ними розірваний. Від цього шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні. Відповідач, будучи батьком дитини позивачки, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти на користь інших осіб не сплачує, працює у ВАТ «ВК «Шахта «[PERSON] Західна №1». У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В звязку з тим, що відповідач визнав позов повністю, і зміст цієї обставини не суперечить законодавству, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved