Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-29 00:00:00

В серпні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказував, що 02 вересня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики про що свідчить письмова розписка. Відповідно до договору позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 6\~500 доларів США, а останній зобовязався повернути борг в строк до 01 листопада 2009 року. Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення суми боргу, а тому [PERSON] просив стягнути з нього борг в грошовій одиниці України з врахуванням курсу валют на час розгляду справи, а саме в розмірі 51\~285 грн., а також всі судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення обгрунтовував безгрошовістю розписки, яка була написана ним в якості дублюючого документа та свідчить про наявність боргу за іншим договором. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики. В підтвердження укладення договору позичальник надав позикодавцю письмову розписку. Відповідно до договору позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 6\~500 доларів США, а останній отримав їх та зобовязався повернути в строк до 01 листопада 2009 року. Однак позичальник у вказаний строк борг не повернув про що свідчить наявність оригіналу розписки в позикодавця. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час доводи відповідача про безгрошовість розписки не можуть бути прийняті судом до уваги в звязку з наступним. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Проте відповідачем взагалі не надано суду жодних доказів, що можуть свідчити про безгрошовість договору позики, хоча обовязок надання таких доказів в силу ст. 10, 60 ЦПК України покладений саме на особу відповідача. За таких обставин, з врахуванням вимог ст.ст. 526, 530, 533 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в національній валюті за курсом валют на час розгляду справи в розмірі 51\~285 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати.

Outcome: approved