Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

До Рівненського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до Четвертого територіального ордена [PERSON] вузла урядового звязку та захисту інформації України про стягнення заборгованості по виплаті одноразової грошової допомоги, відшкодування упущеної вигоди та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що він є інвалідом армії 3 групи. Згідно розпорядження Голови ДССЗЗІ України № 46 від 27 квітня 2009 року йому було призначено виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки згідно довідки МСЕК № 151723 від 02.04.2009 року причиною його інвалідності є захворювання, повязане з проходженням військової служби. Вважає, що відповідно до п2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2008 року № 605 грошова допомога виплачується особам рядового і начальницького складу та особам звільненим із служби в Держспецзвязку у разі настання інвалідності у звязку з виконанням службових обовязків чи після звільнення із служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби і повязані з виконанням службових обовязків у розмірі 48- місячного грошового забезпечення - інвалідам 3 групи, а не 36 - місячного. Зазначає, що на момент звільнення його грошове забезпечення становило 2312, 44 грн, тому і суму одноразової допомоги слід розраховувати саме з даного грошового забезпечення. Вважає, у звязку з порушенням його конституційних, а саме невиплатою вчасно йому одноразової грошової допомоги, він має право на відшкодування упущеної вигоди в розмірі 2% від суми належної йому одноразової допомоги та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові та доповненнях до позовної заяви. Просить суд стягнути з 4 територіального ордена червоної зірки вузла урядового звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України стягнути 110997, 12 грн одноразової грошової допомоги в розмірі 48- місячного грошового забезпечення, стягнути на його користь відшкодування упущеної вигоди в розмірі 2% від суми належної йому одноразової допомоги за кожний прострочений місяць та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн за затримку у виплаті йому одноразової грошової допомоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги була призначена в розмірі 36 місячного грошового забезпечення, оскільки позивач є інвалідом третьої групи і його інвалідність не виникла у зв"язку з виконанням службових обовязків чи після звільнення із служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби і повязані з виконанням службових обовязків . Крім того, зазначив, що при визначенні грошового забезпечення. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди визнав частково, просив виходити із засад розумності і справедливості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши спеціаліста МСЕК - [PERSON], суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до п. 4 та п. 6 Розділу 1 Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 83 від 22.02.1992 року (далі - Положення) : п. 4 - залежно від ступеня втрати здоров'я інвалідність поділяється на три групи. Причинами інвалідності для військовослужбовців є: поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, чи захворювання, пов'язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, чи захворювання, не пов'язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов'язків військової служби. Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності; Згідно ст. 26 Розділу 4 Положення медико-соціальні експертні комісії при встановленні інвалідності керуються Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 року N 183 (далі -Інструкція) відповідно до п. 1.2. якої залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють І, II, III групу інвалідності, а також причини інвалідності, серед яких є: - поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні обов'язків військової служби; - захворювання, отримане в період проходження військової служби. Відповідно до пп. 1.3 п. 1 Розділу 1 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 року N 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" (далі - Наказ) , основними завданнями військово-лікарської експертизи є: визначення причинного зв'язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов'язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв'язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть. В п. 21 Розділу II Наказу, визначений порядок встановлення причинного зв'язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) та формулювання, в яких приймаються постанови ВЛК про причинний зв'язок захворювань): д) "Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності. Для прикладу: ж) "Захворювання, ТАК, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН"; з) "Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН". Крім того, відповідно до пп. 4.7 п.4 "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей", затвердженого Наказом Міністерства оборони України N 407 від 19.08.2008 року "З метою визначення права на одержання одноразової грошової допомоги: - у разі настання інвалідності в період проходження військової служби військовослужбовець направляється на медичний огляд до ВЛК для визначення ступеня його придатності до військової служби та встановлення причинного зв'язку (травми, поранення) каліцтва чи захворювання з виконанням обов'язків військової служби або з проходженням військової служби." Відповідно до ст. 20 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" N 2262-ХП від 09.04.1992 року, "Залежно від причини інвалідності інваліди з числа військовослужбовиів, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок захворювання, одержаних під час виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) . б) інші інваліди з числа військовослужбовців, - при настанні інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" N 3551-XII від 22.10.1993 року до інвалідів війни належать також інваліди з числа: 1) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання,одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; 2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов язків. Виходячи з вищевказаних нормативних актів інвалідами війни визнаються тільки ті особи, у яких встановлено причинний зв'язок захворювань з виконанням обов'язків військової служби (службових обов'язків) , виконання інших обов'язків військової служби, одержаних під час виконання службових обов'язків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України N 302 від 12.05.1994 року "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" , посвідчення "інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, при цьому на лицьовій частині посвідчення вказується "посвідчення інваліда війни ". Позивачу, органами праці та соціального захисту населення було видане звичайне посвідчення інваліда на підставі того, що причиною інвалідності, відповідно до довідки Сер. МСЕ №' 151723 від 02.04.2009 року, [PERSON] є захворювання, пов'язане з проходженням військової служби, а не з виконанням обов'язків військової служби (службових обов'язків) ( а.с. 10 ) Тобто, посадові особи органу праці та соціального захисту населення при видачі позивачу посвідчення інваліда враховували причину інвалідності, виконували вимоги нормативно-правових актів щодо врахування причинного зв'язку і, очевидно, не мали підстав для видачі " посвідчення інваліда війни ". Аналізуючи вищевказані нормативні акти можна зробити висновок, що як МСЕК так і ВЛК встановлює причинний зв'язок захворювання при встановленні інвалідності в таких формулюваннях як: - пов'язане з проходженням військової служби; - пов'язане з виконанням обов'язків військової служби. Дані причинні зв'язки ототожнювати не можна, оскільки вони являються окремими причинами інвалідності, і саме від виду причинного зв'язку залежить розмір одноразової грошової допомоги та видача звичайного посвідчення інваліда чи " посвідчення інваліда війни ", від чого також залежить об'єм та розмір пільг, встановлених законодавством інвалідам. Законодавець в Порядку та умовах виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України (далі - Постанова) від 04.06.2008 року N 605 в редакції від 14.01.2009 року розділяє причинні зв'язки на "в період проходження служби" та "пов'язане з виконанням службових обов'язків" і залежно від цього призначає одноразову грошову допомогу: - у разі настання інвалідності в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби - у розмірі: 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи; - у разі настання інвалідності у зв'язку з виконанням службових обов'язків чи після звільнення із служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби і пов'язані з виконанням службових обов'язків - у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи. Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 8 (Вих.№ 1228 від 12.12.2008 року), виданого 14 Військово-лікарською комісією та до довідки Сер. МСЕ № 151723 від 02.04.2009 року, виданою Рівненською міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК, причиною інвалідності [PERSON] є "захворювання, Так, пов'язані з проходженням військової служби.", при цьому не визначено зв'язок захворювання в період проходження служби з виконанням позивачем своїх службових обов'язків, що є необхідною умовою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 48-місячного грошового забезпечення. Допитаний в судовому засіданні спеціаліст [PERSON] також підтвердив, що згідно чинного [PERSON] має право на отримання 36- місячного грошового забезпечення, а не 48- місячного грошового забезпечення За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення одноразової грошової допомоги виходячи з розміру 48-місячного грошового забезпечення є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідачем проведено оплату 36 місячного грошового забезпечення Суд не приймає до уваги, що при визначенні розміру суми одноразової грошової допомоги потрібно виходити з розміру повного грошового забезпечення, а саме 2312,44 (дві тисячі триста дванадцять гривень сорок чотири копійки) виходячи з наступного Як встановлено в судовому засіданні грошове забезпечення за місяць гр. [PERSON] на день його звільнення зі служби 26.12.2008 року дійсно складало 2312,44 (дві тисячі триста дванадцять гривень сорок чотири копійки). (а.с.22 ). На день звільнення зі служби гр. [PERSON] діяла редакція Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605 , п. 4 якої було встановлено, що "розмір грошової допомоги визначається відповідно до розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового чи начальницького складу Держспецзв'язку займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності у період проходження служби, а особа, звільнена із служби в Держспецзв'язку, - на день звільнення". В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 8 до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605 були внесені зміни. Таким чином, відповідно до пункту 4 Прстанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605 в редакції від 14.01.2009 року з 14 січня 2009 року, "розмір грошової допомоги визначається виходячи з окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років, посадового окладу за останньою посадою, яку особа рядового чи начальницького складу Держспецзв'язку займала на день установлення інвалідності у період проходження служби, а особа, звільнена із служби в Держспецзв'язку, - на день звільнення", тобто розмір грошової допомоги визначається виходячи не із суми загального грошового забезпечення, як вважає позивач, а із суми грошового утримання (посадовий оклад та оклад за спеціальним званням), і тільки одного з додаткових видів грошового забезпечення, а саме -відсоткової надбавки за вислугу років. Твердження позивача, що оскільки він звільнявся зі служби 26.12.2008 року, то при визначенні суми одноразової грошової допомоги необхідно керуватись Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605 в редакції, що діяла на момент його звільнення зі служби, а також Законом України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" N 3475-ІУ від 23.02.2006 року суд не приймає до уваги, оскільки на момент звільнення, позивач ще не мав права на виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності. Відповідно до довідки Сер. МСЕ № 151723 від 02.04.2009 року, інвалідність йому була встановлена тільки з 23.03.2009 року, виплата одноразової грошової допомоги за фактом настання інвалідності у розмірі 36-місячного грошового забезпечення була призначена розпорядженням Голови Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 27.04.2009 року. Оскільки на момент встановлення інвалідності (23.03.2009 року) та призначення одноразової грошової допомоги (27.04.2009 року) вже діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 8 від 14.01.2009 року), відповідно до якої розмір_одноразової грошової допомоги визначався "виходячи з окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років, посадового окладу", то, відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що "акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності", при визначенні розміру одноразової грошової допомоги необхідно керуватися Постановою від 04.06.2008 року № 605 в редакції від 14.01.2009 року. Відповідно до п.16 ст. 21 ЗУ "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" передбачено, що у разі інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаних з виконанням службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України Таким чином, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 року № 605 в редакції від 14.01.2009 року. Посилання позивача на те, що Постанова Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року № 8, яка вносить зміни до Постанови КМУ від 04.06.2008 року № 605 щодо порядку розрахунку суми грошового забезпечення, порушує його конституційні права як громадянина України, і нею не слід керуватись при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, суд не приймає до уваги, оскільки вона не визнана неконституційною, а тому є чинною. Згідно статті 19 Конституції України, "Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України." Таким чином посадові особи Держспецзв'язку при застосуванні нормативного акту при визначенні суми одноразової допомоги діяли в рамках своїх повноважень і в рамках закону, оскільки, як вже зазначалось вище, підстав вважати Постанову від 04.06.2008 року в редакції від 14.01.2009 року неконституційною або незаконною немає. Що стосується позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди із розрахунку з урахуванням індексу інфляції суд прийшов до висновку що в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (ст. 2 -Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення)). Одноразова грошова допомога у разі інвалідності носить одноразовий характер, а тому застосування до правовідносин, що виникли у зв'язку з затримкою її виплати є неправомірною, оскільки норми цього Закону застосовуються до тих грошових . доходів, які громадяни одержують на території України, та які не мають разового характеру. Щодо відшкодування моральної шкоди, то, в цій частині суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна, шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Суд вважає доведеним наявність шкоди, що виразилась у тому, що [PERSON] одноразова грошова допомога всупереч вимог закону була виплачена не протягом 2 місяців, а більше ніж за рік. Дана обставина в судовому засіданні відповідачем не оспорювалась і визнавалась. [PERSON] у звязку із затримкою виплати йому одноразової грошової допомоги не мав можливості отримати своєчасну медичну та реабілітаційну допомогу, що сприяло фізичному болю та стражданням, яких він зазнає у звязку з хворобою, а також сприяло душевним стражданням , яких він зазнав у звязку з необхідністю у відшуканні додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню [PERSON] суд виходить із глибини, характеру та обсягу фізичних та психічних хвилювань та страждань позивача, які виникли внаслідок несвоєчасної виплати йому одноразової грошової допомоги, враховує стан здоровя [PERSON], який є інвалідом 3 групи, має хворе серце і змушений був нервувати за затримку даної виплати. З урахуванням таких обставин, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково - на суму 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved