Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-20 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що його мати [PERSON], з 1990 року проживала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в м. Торез Донецької області. У 2004 році вони вирішити переїхати в смт. Машівку і він їм підшукав будинок по вул. Маяковського, 11, який був в аварійному стані, сплатив продавцям 10\~000 грн., але за проханням матері та [PERSON] оформили право власності на відповідача. Потім він приступив до реконструкції будинку, яка обійшлася майже в 60\~000 грн. 22 жовтня 2009 року мати померла і після цього відповідач забороняє доступ в будинок, де прописані дружина та дочка позивача, чинить перешкоди в його користуванні. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовляє в її оформленні, так як відповідач в нотаріальну контору не звертався і документи на будинок надавати відмовляється. У звязку з наведеним позивач просить визнати за ним право власності на ? частку будинковолодіння по вул. Маяковського, 11 в смт. Машівка, стягнути з відповідача збитки понесені на реконструкцію будинку в розмірі 51\~957, 33 грн. та судові витрати. Відповідач надав заперечення на позов в якому просить суд задоволити вимоги позивача частково. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що спірний будинок був придбаний за його власні кошти в розмірі 13375 грн., а не за кошти позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.08.2004р., а якби будинок придбав позивач, то і оформив би його на себе. Будинок цілком був придатний для проживання і ніякої домовленості у них з позивачем про його капітальний ремонт не було. Крім цього, вимога позивача про стягнення з нього коштів, не обґрунтована жодною правовою нормою, а тому є безпідставною, хоча навіть, якби ці вимоги були правомірними, то у позові слід відмовити у звязку з пропуском строків давності. Щодо перешкод з його боку у користуванні будинком, це не відповідає дійсності. Дружина позивача та його дочка дійсно зареєстровані у вказаному будинку, але жодного дня у ньому не проживали, ця формальність необхідна була для оформлення кредиту позивачем під заставу власного будинку. В частині визнання за позивачем права власності на ? частину будинковлодіння, відповідач не заперечує, оскільки таке право дійсно надано йому законом, і при цьому зазначає, що будь-яких перешкод в отриманні документів він не чинив. В судовому засіданні позивач позов підтримує з підстав викладених у позовній заяві, наполягає на його задоволенні, відповідач та його представник позов визнають частково з підстав викладених у запереченні, просять відмовити в стягненні з відповідача матеріальних збитків, як таких, які заявлені безпідставно, оскільки позивач без узгодження з власником зробив у ньому ремонт, і міг би лише претендувати на їх відшкодування з підстав викладених у ст. ст. 1158, 1160 ЦК України, якби такі існували, в частині визнання права власності на ? будинковолодіння не заперечують. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON], з 1990 року проживали у зареєстрованому шлюбі, і позивач є її сином. За час шлюбу [PERSON] придбав у власність будинок по вул. Маяковського, 11 в смт. Машівка, що стверджується договором купівлі-продажу від 20.08.2004р., витягом з державного реєстру та технічним паспортом на будинок ( а.с. 33 ). За змістом ч.1 ст. 60, ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу, їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 22 жовтня 2009 року [PERSON] померла ( а.с. 19 ), і після її смерті 12.03.2010р. заведена спадкова справа ( а.с. 18 ). Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після померлої [PERSON] є її син [PERSON] та чоловік [PERSON], які мають право на майно померлої в рівних частках, в розмірі ? кожному. 13.07.2010р. Машівською державною нотаріальною конторою [PERSON] повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, так як документи на житловий будинок надані не були та рекомендовано звернутися до суду ( а.с. 20 ). Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи те, що за життя [PERSON] була власником ? частки житлового будинку по вул. Маяковського, 11 в смт. Машівка, так як він був набутий за час шлюбу, чого не заперечує і відповідач, а також враховуючи, що після її смерті залишилося 2 спадкоємці, один з яких позивач, який належним чином прийняв спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і за позивачем слід визнати право власності на ? частину житлового будинку по вул. Маяковського, 11 в смт. Машівка з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків затрачених на ремонт належного останньому будинку суд зазначає наступне. З наданих позивачем доказів убачається, що до часу придбання відповідачем будинку, ним 26.07.2004р. було укладено договір підряду з приватним підприємцем [PERSON] про проведення капітального ремонту в будинку по вул. Маяковського, 11 в смт. Машівка, про що у серпні та жовтні 2004р. сплачено відповідно 40\~000 грн. та 19\~276, 51 грн. ( а.с. 9-16). Діючим законодавством, поняття збитків визначено у ч.2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ); 2 ) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода ). Як видно з матеріалів справи, витрачені позивачем кошти під жодну з вказаних норм не підпадають, його особисте майно не було знищено та пошкоджено і його право порушено не було. Суд визнає безпідставними посилання позивача на те, що будинок по вул. Маяковського, 11 був придбаний саме ним і за його власні кошти, оскільки як убачається з договору купівлі-продажу, який є належним доказом у справі і підтверджує перехід права власності на будинок до відповідача, що саме [PERSON] сплатив кошти за його придбання (п. 2 Договору ). Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. ст. 1158, 1160 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення і як наслідок має право вимагати відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. З матеріалів справи вбачається, що діючи без доручення та згоди власника будинку [PERSON] і його дружини та проводячи у ньому ремонт, позивач за своєю доброю волею витратив вказані ним кошти, а оскільки майновим інтересам відповідача небезпека не загрожувала, то на підставі вказаних норм закону позивач також не має права на відшкодування. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому суд вважає, що судовий збір, який не був сплачений позивачем за вимогу про визнання права власності на ? частину будинку, за відсутності відповідних документів, а тому судовий збір в розмірі 37, 67 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 8, 10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved