Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду та просить визначити право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері - [PERSON], посилаючись на те, що 08 жовтня 2008 року померла її мати - [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, а саме: жилий будинок літ. «А», що складається з прихожої 1-1, кімнати 1-2 житловою площею 11,3 м , кімнати 1-3 житловою площею 8,9 м2. кімнати 1-4 житловою площею 13,7 м\\ коридору 1-5, кухні 1-6, кладової 1-7, загальною площею 58,3 м , житловою площею 33,9 м , сіни літ. «а», хлів літ. «Б», погріб літ. «Г», погріб літ. «Д», убиральні літ. «Е», огорожа №1, що знаходяться в м. Хмільник, Вінницької області, 2-й пров. Кутузова, 31. За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, який посвідчено 05 лютого 1996 року державним нотаріусом Хмільницької міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-163, в якому все своє майно заповіла [PERSON] [PERSON] було пропущено строк на прийняття спадщини, але Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області мені було встановлено додатковий строк у три місяці для звернення із заявою про прийняття спадщини. 01 липня 2009 року [PERSON] звернулась до Хмільницької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус у видачі свідоцтва їй відмовила повідомивши, що їй необхідно звернутись до суду (лист-відмова від 15 липня 2009 року вих. № 322/02-17). З метою отримання свідоцтва на право власності на житловий будинок по 2-му пров. Кутузова,31, [PERSON] зверталась до Хмільницької міської ради, але у видачі їй свідоцтва на право власності їй було відмовлено листом № 51 від 29 квітня 2009 року. Крім [PERSON], після смерті спадкодавця - [PERSON] інші спадкоємці 1-ї черги відсутні. [PERSON] не може переоформити на себе спадкове майно. оскільки в неї відсутні документи, підтверджуючі право власності покійної. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, предявлений зустрічний позов не визнав повністю, так як вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, викладені в позові підстави є надуманими. Третя особа з самостійними вимогами на боці відповідача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання заповіту недійсним, встановлення факту надання утримання спадкодавця та визнання права на спадкування, посилаючись на те, що 8 жовтня 2008 року померла його баба - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №31 по 2-му пров. Кутузова у м. Хмільнику Вінницької області, де проживав [PERSON], разом із [PERSON] на протязі більше шести років. У його баби. [PERSON] є двоє дітей, які є спадкоємцями - [PERSON] (батько [PERSON]П.). який проживав на протязі всього життя фактично разом із покійною (на одному подвір'ї) та [PERSON] (тітка [PERSON]П.), котра більше 20 років тому (у 1988 році) виїхала на постійне місце проживання до Росії, де й знаходиться до теперішнього часу. У 1996 році, приїхавши до м. Хмільника, [PERSON] запропонувала [PERSON] змінити місце проживання, пообіцявши, що згодом забере її з собою у Росію, де буде доглядати у старості. Як наслідок, тоді ж [PERSON] склала заповіт згідно якого належний їй житловий будинок по 2-му пров. Кутузова у м. Хмільнику Вінницької області, вона заповіла [PERSON] Однак, даних обіцянок [PERSON] так і не виконала, в зв'язку з чим постійний догляд за [PERSON] здійснювали син спадкодавці [PERSON] та згодом [PERSON]. Після 2000-го року [PERSON] важко захворіла та злягла, оскільки у неї був інсульт, і [PERSON] почав проживати разом з нею в одному будинку, та відповідно доглядати її. Таким чином, на протязі більше шести років [PERSON] постійно та щоденно опікував [PERSON], матеріально забезпечував, так як пенсія у неї була тільки 500 гривень, а цих коштів їй ніяк не вистачало на харчування та ще й лікування. [PERSON] зі своєї заробітної плати купував [PERSON] ліки, возив на лікування, оплачував комунальні послуги, купував продукти харчування. Коли [PERSON] померла [PERSON]П разом із батьком [PERSON] самостійно провели всю, без включення, підготовку до похорон, понесли всі витрати на ритуальні послуги. [PERSON] ж приїхала тільки на третій день після смерті [PERSON] та через три дні поїхала знову у Росію, фактично спадщину не прийнявши. [PERSON] на даний час стало відомо, що [PERSON] претендує на спадщину за заповітом, на весь житловий будинок, хоча спадкодавець неодноразово наголошувала, що спадщина залишиться тим, хто її доглядає. Крім того, на день складання заповіту, тобто на 05 лютого 1996 року будинок, що находиться по 2-му пров. Кутузова. 31 у м. Хмільнику Вінницької області не належав на праві власності [PERSON], а відтак, вищевказаний заповіт не може вважатися дійсним. В свою чергу, [PERSON] вважає, що оскільки протягом більше п'яти років проживав однією сім'єю із [PERSON], опікувався нею, матеріально її утримував, надавав іншу допомогу, то як спадкоємець четвертої черги за законом, набув право на спадкування разом із [PERSON], та [PERSON] Тому, встановлення факту надання утримання, є для [PERSON] необхідним для отримання спадщини після смерті його баби - [PERSON]. Представник відповідача - Хмільницької міської ради в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: копією свідоцтва про смерть ( а.с.4) доведено, що 8 жовтня 2008 року померла [PERSON]; копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу ) а.с.7) доведено, що позивач [PERSON] - дочка покійної [PERSON]; копією заповіту (а.с.З) доведено, що покійна [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок в м. Хмільнику, по 3-му пров. Кутузова, 31. Заповіт на день смерті [PERSON] не змінено та не відмінено, що підтверджується відповідним листом завідуючої Хмільницької міської нотаріальної контори (а.с20); копією технічного паспорту ( а.с. 12-15), копією листа нотаріуса ( а.с.10), копією листа начальника управління містобудування та архітектури міської ради ( а.с. 11) доведено, що будинок № 31 по вул.. Кутузова в м. Хмільнику зведений самочинно, правовстановлюючі документи та акт прийомки будинку в експлуатацію відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ( ч.2 ст. 376 ЦК України). Право власності на самочинно споруджені житлові будинки або житлові прибудови, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці чи правонаступники. Це майно не є обєктом права приватної власності, воно не може бути предметом визнання на нього права власності в судовому порядку. Таким чином, спірний обєкт нерухомого майна є самочинно побудованим, в установленому порядку не був прийнятий в експлуатацію, а тому не може входити до складу спадщини після смерті [PERSON], на нього не може бути визнано право власності. Позивач також ставить питання про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті [PERSON]. Згідно ст.. 1269 ЦК України, підтвердженням прийняття спадщини є подача спадкоємцем заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Така заява була подана позивачкою, що ніким не заперечується та підтверджено листом нотаріуса ( а.с.10), тобто позивачка згідно закону вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому підстав для задоволення вимоги про встановлення факту прийняття спадщини немає. Отже, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Стосовно заявленої вимоги третьою особою з самостійними вимогами [PERSON] про визнання заповіту недійсним, суд приходить до наступних висновків: [PERSON] зазначає підставою для визнання заповіту, складеного покійною [PERSON], недійсним, оскільки покійна на день складення заповіту не була власником будинку, стосовно якого вона зробила розпорядження. Однак, згідно ст.. 1234 ЦК України, право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю. Наявність чи відсутність майна у заповідача на момент вчинення заповіту не є умовою, за якої допускається складення заповіту. Таким чином, заповіт складено особою, яка мала на це право, при складенні заповіту дотримано його форму, посвідчено державним нотаріусом, доказів того, що волевиявлення покійної не було вільним, - немає. Отже, в цій частині в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Копією свідоцтв про народження ( а.с.39, 71) доведено, що [PERSON] - онук покійної [PERSON]. Показами свідка [PERSON], довідками Хмільницької ЦРЛ ( а.с.65, 66) довідками голови вуличного комітету ( а.с.67, 68) доведено, що покійна хворіла, останні два роки не могла пересуватися самостійно, [PERSON] постійно проживав з покійною [PERSON] з 2002 року однією сімєю, вів спільне господарство, доглядав до дня смерті. Отже, суд вважає доведеним факт, що онук покійної - [PERSON] проживав з покійною однією сімєю, піклувався про неї та вів спільне господарство не менше пяти років до дня її смерті, тому в цій частині заявлений позов слід задовольнити. Згідно ст.. 1264 ЦК України він відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Однак, оскільки вищезазначеним доведено тривалий час опікування [PERSON] матеріальним забезпеченням покійної [PERSON], доведено, що вона в звязку з хворобою не могла вільно пересуватися, мала похилий вік, [PERSON] доглядав її, таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід надати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], тобто змінити черговість одержання права на спадщину та в цій частині заявлені вимоги задовольнити.

Outcome: partial