Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 29 квітня 2008 року між ним та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Житомирі» був укладений договір банківського вкладу «Активний вкладник» у національній валюті. Позивач є фізичною особою підприємцем та має кредит в банку «[PERSON] Аваль» та який мав намір погасити за рахунок банківського вкладу «Активний вкладник». 24.10.2008 року позивач подав заяву щодо розірвання договору та повернення коштів, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та необхідністю лікування. Позивачу було відмовлено в задоволенні його вимоги відповідно до Постанови №319 Правління Національного банку України «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» від 11.10.2008 року. Згідно п.2.4 вищезазначеної постанови банки повинні виконувати свої зобов'язання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише в разі настання строку завершення зобов'язань, незалежно від категорії контрагентів. Позивач просить винести рішення, яким розірвати угоду банківського вкладу «Активний вкладник», стягнути з відповідача на свою користь залишок вкладу, а саме 2547,78 грн., також позивач вважає, що своїми діями по невиконанню договірних відносин відповідач заподіяв йому збитки у розмірі 29 53,18 грн. та спричинив моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, порушенні нормального ритму життя та яку він оцінює в сумі 20 000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти розірвання угоди банківського вкладу та стягнення з відповідача на користь позивача залишок вкладу, який станом на 12 жовтня 2010 року становить 2700,78 грн., в решті позовних вимог просить відмовити за необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено судом, 29 квітня 2008 року між [PERSON] та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Житомирі» був укладений договір банківського вкладу «Активний вкладник» у національній валюті. Відповідно до умов якого відповідач ні умовах строковості та платності прийняв від позивача грошові кошти в розмірі 7000 грн. з процентною ставкою 14%, строком на три роки. Вказана обставина підтверджується копією договору (а.с.16-19). Відповідно до умов банківського вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадки дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Використовуючи це право, 24 жовтня 2008 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про дострокове розірвання договору та повернення вкладу, однак листом №15/5154 від 10.11.2008 року позивачу було відмовлено в задоволенні його вимоги з посиланням на Постанову №319 Правління Національного банку України «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» від 11.10.2008 року. Згідно п.2.4 вищезазначеної постанови банки повинні виконувати свої зобов'язання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише в разі настання строку завершення зобов'язань, незалежно від категорії контрагентів. Разом з тим, статтями 1058, 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту ) одна сторона (банк), що прийняла від друга сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банку зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Також статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1075 ЦК України передбачено, що Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. З урахуванням зазначеного суд, приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про розірвання договору банківського вкладу «Активний вкладник» та стягнення з відповідача на користь позивача залишок вкладу, який станом на 12.10.2010 року становить 2700,78 грн. Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів щодо відшкодуванні матеріальної шкоди, оскільки укладання кредитного договору з Відкритим акціонерний товариством «[PERSON] Аваль» це право позивача, яке він використав, нарахування відсотків за цим договором та інших платежів, а також обов'язок з їх сплати передбачено цим договором, а тому посилання позивача про неможливість їх сплати, через неотримання коштів від відповідача є безпідставними, оскільки ці правовідносини не мають ніякого передбаченого законом чи договором правового зв'язку. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди за невиконання умов договору, вона задоволенню не підлягає, оскільки настання такої шкоди не передбачене чинним законодавством, не випливає з умов договору. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно п. 5 ст.4 Закону України «Про захист прав споживача" споживач має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Outcome: partial