Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі % частини з усіх видів його заробітку / доходів /, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на своє утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування вимог вказала, що 29.09.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, через що виникали часті сварки, в яких відповідач часто застосовував до неї та дитини фізичне насильство; внаслідок чого їхнє подальше життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Шлюбні стосунки сторони припинили з 12 липня 2010 року, спільне господарство не ведуть. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позов визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.09.2006 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 874. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] На даний час сторони разом не проживають, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів та різні погляди на життя. Примирення сторони не бажають. Розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і це має істотне значення, а відтак шлюб підлягає розірванню. Сторони проживають окремо, допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ст. 84 СК України позивачка має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, що є підставою для стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина та дружини. Витрати пов'язані з розірванням шлюбу покласти на позивача за його згодою, відповідачку від витрат суд звільняє. На підставі п.4 ч.З ст.81, ч.З ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та судовий збір. Вказані факти відповідають правовідносинам сторін, що регулюються сімейним законодавством . При вирішенні справи суд керується ст. ст. 84, 112, 180, 182-183 СК України, ст.ст. 130, 174, 212-215 ЦПК України , суд -

Outcome: approved