Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Позивачка у квітні 2009 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що у період з 01.04.2001 р. до 03.01.2006 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді завідувача науково-дослідної лабораторії прикладної математики і механіки ДНУ. 10.04.2003 р. відбулося розширене засідання кафедри обчислювальної механіки і міцності конструкцій ДНУ, при якій функціонувала зазначена лабораторія, на якому третьою особою [PERSON] були поширені відомості, що, як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2006 р., не відповідають дійсності, чим позивачці заподіяна моральна шкода. На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з відповідача 1.600, 00 грн. у відшкодування такої шкоди, в тому числі 800, 00 грн. шкоди, заподіяної поширенням недостовірної інформації про необгрунтоване перебрання позивачкою деяких функцій наукового керівника, та 800, 00 грн. шкоди, заподіяної поширенням недостовірної інформації про введення позивачкою паролю доступу для роботи на компютері. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача та третя особа проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи та цивільної справи № 2-515/06, суд приходить до наступного. Як преюдиційно для даної справи встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2006 р. у цивільній справі № 2-515/06 (а.с. 7, 8), що набрало законної сили, 10.04.2003 р. відбулося розширене засідання кафедри обчислювальної механіки і міцності конструкцій ДНУ, при якій функціонувала лабораторія прикладної математики і механіки ДНУ, в якій працювала позивачка. На даному засіданні третьою особою [PERSON] були поширені відомості про необгрунтоване перебрання позивачкою деяких функцій наукового керівника та про введення позивачкою паролю доступу для роботи на компютері, що не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію. Згаданим рішенням зокрема на [PERSON], [PERSON], [PERSON] у звязку з поширенням ними неправдивої інформації про позивачку був покладений обовязок принести останній публічні вибачення з зазначенням їх причини, оскільки [PERSON] у позові був обраний саме такий спосіб відновлення її порушеного особистого немайнового права. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 440-1, 441 ЦК України в редакції Закону 1963 р., чинній на час їх виникнення. Так, згідно ст. 440-1 ЦК України моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати. Згідно ст. 441 ЦК України організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до положень цивільного законодавства, що знайшли узагальнене відображення у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під такою шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд повинен зокрема зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а отже згадані обставини підлягають доведенню позивачем. Згідно матеріалам справи позивачка, довівши порушення її права преюдиційним судовим рішенням, одночасно не підтверджує будь-якими доказами наявність в неї втрат нематеріального характеру, з якими цивільне законодавство повязує виникнення права на відшкодування моральної шкоди, та їх обсяг, обмежуючись лише голослівним декларуванням наявності моральної шкоди, що не є доказом у цивільній справі у розумінні ст. 57 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також приймаючи до уваги, що немає підстав вважати моральні втрати позивачки істотними, суд вважає, що останні були компенсовані їй у справедливому обсязі шляхом зобовязання осіб, що безпосередньо здійснили поширення неправдивої інформації про неї, принести їй публічні вибачення, і додатковому відшкодуванню у грошовій формі не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі у звязку з відмовою у задоволенні позову позивачці не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed