Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

18 лютого 2009 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою суду від 15 квітня 2010 року судом було прийнято до розгляду уточнення до позовної заяви,а також залишено без розгляду вимоги що були зареєстровані судом 18 лютого 2009 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19.09.2008 року він надав відповідачці, згідно розписки, в рахунок майбутньої покупки у відповідачки автомобіля - мікроавтобуса марки СПВ 17 РУТА СПД, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого і є [PERSON] - 50% його вартості - гроші в сумі 27 000 грн. Позивачем було проведено ремонт автомобіля, придбано запчастини. Однак, після закінчення ремонту відповідачка забрала у позивача автомобіль, а гроші отримані відповідно до розписки 27 000 грн. не повертає. У звязку з невиконання відповідачкою зобовязань позивач просить стягнути з відповідачки 27 000 грн. та 3% річних у розмірі 1 000 грн., а всього - 28 000 грн. Та судові витрати у справі: судовий збір в сумі 412 грн. 0коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі 30,00 грн. та витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 1700 грн. згідно наданих квитанцій. Позивач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи належним чином сповіщений, що підтверджено письмовими матеріалами справи, причини неявки у судове засідання не повідомив. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання вдруге не з'явились, про день і час розгляду справи належним чином сповіщені, що підтверджено письмовими матеріалами справи, причини неявки у судове засідання позивачка не повідомила. До початку розгляду справи надала чергову письмову заяву про перенесення розгляду справи у звязку із знаходженням її представника у відпустці. Відповідно до вимог ст.. 42 ЦПК України, повноваження адвоката, як представника можуть також посвідчуватись ордером, який виданий відповідним адвокатським обєднанням , або договором. До ордера адвоката обовязково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору. Однак, в матеріалах справи відсутні вищевказані документи, а лише міститься довідка - повідомлення про укладення угоди між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.89). Крім того, суд зазначає, що з вини відповідачки судом неодноразово як відкладалось розгляд справи так і оголошувалось перерви в судових засіданнях. Відповідно до вимог ст.. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Так суд зазначає, що дана справа перебуває на розгляді з лютого 2009 року, до цього часу відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог, на вимогу ст.. 60 ЦПК України не надала суду будь яких доказів у підтвердження своїх заперечень та не звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами. Також суд зазначає, що за клопотанням відповідачки, саме у звязку із зайнятістю її представника, суд оголошував перерви у судових засіданнях, які були призначені до розгляду на: 29.06.2010 року (а.с.85-86),06.08.2010 року (а.с.91) та 30.08.2010 року (а.с.94-95). Суд розцінює факт неявки відповідачки у судові засідання, як ігнорування суду та небажання відповідачки зявлятися у судові засідання. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення за відсутності відповідачки та її представника. Вислухавши показання представника позивача, проаналізувавши наявні письмові матеріали справи, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами. Як було зясовано в судовому засіданні, і даний факт не було заперечено відповідачкою в попередньому судовому засіданні, що згідно до складеної власноручно відповідачкою [PERSON] письмової розписки від 19.09.2008 року(а.с.23) нею було отримано в рахунок купівлі автомобіля [NUMBER] від [PERSON] грошові кошти в сумі - 27 000 грн., що є фактично 50% загальної вартості автомобіля. Як пояснила представник позивача угоди купівлі-продажу між сторонами не було укладено, натомість відповідачка надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність від 15.10.2008 року, якою уповноважила позивача [PERSON] представляти її інтереси в тому числі у взаємовідносинах з іншими учасниками дорожнього руху, пов»язаних з експлуатацією належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АЕС163995, виданого РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області від 22.11.2007 року мікроавтобуса марки СПВ 17 РУТА СПД, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], також від її імені та в її інтересах зазначений транспортний засіб продати або обміняти, а в необхідних йому відомих випадках - вчиняти правочини про здачу його в найом (оренду), транспортувати (керувати ним) з дотриманням правил ДР України. Тобто, позивачу було надано повний обсяг повноважень, прав та обовязків щодо управління, користування, розпорядження вищевказаним транспортним засобом. Довіреність надана на три роки та зберігає чинність до 15.10.2011 року (а.с.8, 12). Крім того, відповідно до умови наданої довіреності та домовленості між сторонами позивач повинен був здійснити ремонт автомобіля в рахунок решти грошей до повної вартості автомобіля, яка складала 54 000 грн. На виконання зазначених вимог позивач здійснив ремонт транспортного засобу, що підтвердив товарними чеками (а.с. 10, 11, 13-21). Загальна вартість придбаних запчастин та проведених ремонтних робіт склала 14 113 грн. Однак, після проведених ремонтних робіт відповідачка забрала вищевказаний транспортний засіб, договір купівлі-продажу не уклала та отримані від позивача згідно письмової розписки грошові кошти у сумі 27 000 грн. не повернула. Факт того, що мікроавтобус марки СПВ 17 РУТА СПД, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на теперішній час перебуває у власності відповідачки [PERSON], а також знаходиться безпосередньо у неї не було заперечено самою відповідачкою особисто в судовому засіданні. Також, відповідачка [PERSON] підтвердила факт отримання грошової суми у 27000 грн. від [PERSON] згідно власноручно складеної розписки від 19.09.2008 року. Однак, в ході судового засідання, де була присутня відповідачка, остання заперечувала проти того, що грошові кошти у розмірі визначеному у позові, а саме в сумі - 27 000 грн. їй дійсно передавались позивачем. Доказів у підтвердження вищевказаних заперечень, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України суду не надано. Вимогами ч.З ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним. Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобовязанні є кредитор та боржник. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як було доведено у судовому засіданні, сторони фактично уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу, на виконання умов зазначеного договору позивач передав відповідачці грошову суму в рахунок оплати вартості автомобіля, та здійснив ремонтні роботи транспортного засобу на загальну суму 14 113 грн., а відповідачка 15.10.2008 року оформила на імя позивача нотаріальну довіреність. Однак, відповідно до наданих суду доказів, а саме довідкою Криворізького ВРЕР ДАІ УМВС України від 12.02.2009 року (а.с.7), згідно до компютерної бази даних АІС Дніпо-ДАІ, автомобіль мікроавтобус марки СПВ 17 РУТА СПД, 2005 року випуску, реєстраційний номер АЕ 4108 А А продовжує бути зареєстрований за [PERSON], [INFO] - відповідачкою по справі. І як було зясовано в судовому засіданні на час розгляду справи в суді вищевказаний транспортний засіб і дотепер знаходиться у відповідачки та перебуває у її власності, а відповідно і у користуванні. Саме відповідачкою по справі, [PERSON] було порушено умови зазначеної усної угоди, та крім того, остання відмовилась одразу повернути позивачу раніше сплачені грошові кошти в рахунок покупки автомобіля у розмірі 27 000 грн., отримання яких підтверджено письмовою розпискою (а.с.23). Тобто, судом встановлено, що сторони домовились про укладання договору на засадах добровільності, проявили вільне волевиявлення спрямоване на набуття прав та обов'язків і суду не було надано доказів, які б свідчили, що сторони домовляючись про укладення зазначеного договору діяли під впливом помилки, обману чи насильства. Позивачем та його представником при уточненні позовних вимог не ставилось питання щодо визнання правочину дійсним, а лише вимоги щодо стягнення з відповідачки наданої грошової суми та відсотків за користування зазначеною грошовою сумою та судових витрат, а відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суди розглядають цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до вимог ст.. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Оскільки, відповідачкою було отримано 19.09.2008 року грошові кошти у сумі 27000 грн. і протягом тривалого часу вона користувалась зазначеними грошима, доказів відсутності у неї зазначених грошових коштів або їх повернення, чи неотримання суду не надано, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо сплати 3% річних за користування відповідачкою грошовими коштами у вищевказаній сумі. Таким чином, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Докази подаються сторонами. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази суд вважає, що на підставі ст.60 ЦПК України у судовому засіданні доведено той факт, що діями відповідачки по справі - [PERSON] були суттєво порушені умови угоди укладеної між сторонами, а представником позивача доведено право на звернення позивача до суду із зазначеним позовом. Крім того, суд зазначає, що відповідачкою [PERSON] не було доведено в судовому засіданні та не надано суду доказів у підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, як це передбачено ст.. 60 ЦПК України. У звязку з чим суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені при розгляді справи, а саме: витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката по цивільній справі - 1700 грн. (а.с.4,62,63,64,96), судовий збір у розмірі - 412,00 грн. (а.с.1) та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі - 30, 00 грн.(а.с.2). На підставі викладеного й

Outcome: approved