Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк») 14 жовтня 2009 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 10 липня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KS11920432, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7754,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік з кінцевим терміном проведення 10 липня 2007 року. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконав, допустив прострочення кредитних зобовязань, внаслідок чого за ним, станом на 17 червня 2009 року заборгованість становить 25621,67 грн., яка складається з: -7754,57 грн. - заборгованість за кредитом; -17867,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 25621,67 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволенні позовних вимог, про що свідчить написана ним власноруч заява (а.с. 22). Суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході судового засідання встановлено, що10 липня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № DNH4KS11920432, згідно умов якого банк надав відповідачу у користування кредитні кошти у розмірі 7754,57 грн., на термін 24 місяці по 10 липня 2007 року включно із сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості за договором здійснюється з «21» по «28» число кожного місяця у сумі 415,54 грн. (а.с. 6-7). Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого за ним, станом на 17 червня 2009 року утворилась заборгованість, яка становить 25621,67 грн. та складається з: 7754,57 грн. - заборгованість за кредитом; 17867,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.5). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. В свою чергу згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобовязаний: 1) сплачувати заборгованість перед банком; 2) сплачувати банку проценти за користування кредитом. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № DNH4KS11920432 від 10 липня 2005 року в розмірі 25621,67 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме державне мито у сумі 274,03 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року за № 825 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року за № 1258», розміри витрат з інформаційно технічного забезпечення судових процесів повязаних з розглядом справи позовного провадження з розгляду спору майнового характеру становить 120,00 грн. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви не в повному обсязі було сплачено витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, з відповідача підлягають стягненню на користь держави, витрати ІТЗ в розмірі 90,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved