Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення недоплаченої пенсії, моральної шкоди, витрат на правову допомогу та поновлення строку на звернення до суду з тих підстав, що як стверджує, вона є ліквідатором наслідків аварії ЧАЄС І категорії, інвалідом 2-ї групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АВ № 027212, яка була видана 26.02.2001 року Вінницькою обласною МСЕК. 11.06.2010 року вона дізналась, що повинна отримувати від держави більший розмір пенсії, ніж їй виплачено. Після того, як вона взнала про порушення її права, вона звернулася із заявою про донарахування недоплаченої пенсії та встановлення її в 2010 році в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії як інваліду 2-ї групи в розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, однак управління Пенсійного фонду у Бершадському районі відмовилося добровільно це зробити. Вважає, що відповідач вчиняє протиправно, завдає їй моральну шкоду, оскільки відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в ред. Закону від 17.11.2005 року розмір пенсії для інвалідів 2-ї групи, призначеної у відповідності з цим законом, не може бути нижча 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, згідно до ст. 50 цього Закону, інвалідам 2-ї групи призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно ч.1 ст.33 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається залежно від групи інвалідності і для інвалідів 2-ї групи складає 90% пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст. 27,28 цього Закону. Стверджує, що після внесення змін у частину 3 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального закону. Не згодна тим, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 частини і ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом з огляду на те, що зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» набрали чинності пізніше, ніж зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Частиною 4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2-ї групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно ч.З ст. 67 цього Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум в 2005 році був 332 грн., в 2006 p.- 350-366 грн., в 2007 р.-380-411 грн., в 2007 p.- 470-498 грн., в 2009 р. 573, з 01.01.2010 р. 695 грн., з 01.04.2010 року -706 грн. Дія положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може призупинятися іншими Законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами про пенсійне забезпечення і до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему з неприпустимістю обмеження прав громадян на достатній життєвий рівень, зазначаючи, що звуження змісту та обсягу права на достатній життєвий рівень шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Відповідно до вищенаведеного, в 2005 році їй недоплачено 26040 грн., за 2006 рік 26923.20 грн., за 2007 рік 30496.53 грн., за 2008 рік 34094.03 грн., за 2009 рік - 35778.30 грн., за січень червень 2010 року 26969.60 грн., всього за 2005-2010 p.p. недоплачено 180301.66 грн. Крім того, протиправна бездіяльність відповідача управління Пенсійного фонду у Бершадському районі завдала їй моральну шкоду, що виразилася в душевних стражданнях через неотримання пенсії у передбаченому законом розмірі і котру вона оцінює в 29835 грн. Просить визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі щодо не нарахування йому в 2005-2010 роках пенсії в повному обсязі, передбаченому чинним законодавством, не повідомлення про порушення її прав і свобод та у відмові у здійсненні перерахунку пенсії в розмірі відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», поновити термін подання вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди з 01.01.2005 року, зобовязати управління Пенсійного фонду у Бершадському районі перерахувати основну щомісячну пенсію в у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком з 01.01.2005 р. по 01.07.2010 р. включно, стягнути з Державного казначейства України 180301.66 грн. недоплаченої з 1.01.2005 по 1.07.2010 року пенсії, стягнути з Державного казначейства України 29835 грн. моральної шкоди та 5 000 гривень витрат на оплату правової допомоги. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримує. Представник позивача [PERSON] підтримує позовні вимоги, крім того пояснив, що на позови про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя строки позовної давності не розповсюджуються. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач управління Пенсійного фонду у Бершадському районі позов не визнав, надав суду письмові заперечення, згідно з якими відповідно до ч.13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Відповідно до заяви [PERSON] з 18.01.1996 року їй призначена пенсія і вона виплачувалась і виплачується на підставі діючих нормативних актів у встановленому законом розмірі. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ряду пунктів Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі положення п.28 розділу II. Тому, з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення положення п.28 втратило чинність. Разом с тим, рішення про відновлення дії законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін, Верховною Радою України не приймалося. Крім того, відповідно до частини 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тому скасування Конституційним Судом положень Закону України Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» автоматично не відновлює редакцію нормативно-правових актів, що діяла до внесення в них змін. Внаслідок цього, порядок обчислення пенсій та підвищень до них, передбачених законодавчими актами, до яких вносились зміни, залишився неврегульованим. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органів місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» не визначено суму мінімальної пенсії, розмір мінімальної пенсії, яка служить базою для обчислення надбавок та підвищень до пенсій відповідно до цього Закону. Конституційний Суд України в ухвалі від 19 травня 2009 року № 27-у/2009 року дійшов висновку, що у ч.З статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого у абзаці першому частини першої цієї статті - виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавстві. Заповнення прогалин має здійснюватися законодавцем. Отже, у 2008 році встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 54 Закону, здійснюється відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. В статті 67 Закону вказано, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, підвищується Кабінетом Міністрів України. Відтак, у 2008 році встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 54 Закону, здійснюється відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. Кабінет Міністрів України, як вищий орган в системі органів виконавчої влади, в межах своїх владних повноважень, після прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008, видав постанову № 530 від 28.05.2008 р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», та постанову № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян». Таким чином, після скасування Конституційним Судом України змін, внесених в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України № 530 та № 654 - єдині нормативно-правові акти, які регулюють питання обчислення пенсій даної категорії громадян. Крім того, враховуючи, що зазначені Постанови є підзаконним нормативно-правовими актами, що видані на підставі Закону України «Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», для конкретизації його законодавчих розпоряджень, не визнані в установленому законом порядку такими, що не відповідають Конституції України і не скасовані, а також єдині нормативно-правові акти, які регулюють це питання, вони, в силу вимог ч. 1 ст. 117 Конституції України є обов'язковими до виконання. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 2 Бюджетного Кодексу України від 21.06.01р. № 2542-111 зазначено, що закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджується повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду; ч.І ст. З Бюджетного Кодексу України визначає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Тому Рішення Конституційного суду України, що стосується Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та по внесення змін до деяких законодавчих актів України», має діяти в часі до 31.12.08р. і на сьогоднішній день не має юридичної сили. Закон України «Про Державний бюджет на 2008 рік та по внесення змін до деяких законодавчих актів України» опублікований у Відомостях Верховної Ради України 2008 № 5-6, №7-8 ст.78. В своїй позовній заяві позивач просить визнати бездіяльність управління ПФУ у Бершадському районі щодо не нарахування їй в 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 p.p. пенсії в повному обсязі, передбаченому чинним законодавством, не повідомлення про порушення її прав і свобод та у відмові у здійсненні перерахунку пенсії в розмірі відповідно до ст.50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - протиправною. В своїх розрахунках щодо розміру нарахування основного та додаткового розміру пенсій позивач посилається на ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058, який був опублікований у Відомостях Верховної Ради України 2003 р. №№49-51 ст.376, Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який був опублікований в Відомостях Верховної Ради УРСР 1991р. № 16 ст.200, всі зміни які вносились до цього Закону, теж були опубліковані у Відомостях Верховної Ради УРСР та Відомостях Верховної Ради України. Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року було оприлюднено в засобах масової інформації. Крім того, позивач щомісячно отримував пенсію, знаючи її розмір, а в позовній заяві не зазначає причин пропуску строку, тобто позивачем пропущено без поважних причин строк звернення до суду. Просить відмовити в задоволені позову. Представник відповідача управління Пенсійного фонду у Бершадському районі [PERSON] підтримує заперечення проти позову. Представник Державного казначейства України в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, згідно з якими не визнає позову щодо Державного казначейства України тому, що відповідно до наданих повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, Законом України „Про Державний бюджет України на 2009 рік", Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1232, Державне казначейство України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, має самостійний кошторис, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за власні дії, будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювало, що підтверджується тим, що позивач не вказує на Державне казначейство України, як на порушника своїх прав. Державне казначейство України не є головним розпорядником бюджетних коштів, не здійснює заходи, спрямовані на погашення заборгованості органів державної влади, не може надати будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що стосуються предмету спору, рахунки управління пенсійного фонду України у Бершадському районі не обслуговує. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 року N 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах. Кошти Пенсійного фонду України зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду України і зберігаються на окремих рахунках його органів в уповноваженому банку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, своєчасна та повна виплата пенсії позивачу належить до компетенції відповідного органу Пенсійного фонду. Відповідно до абз.2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тому вимоги позивача щодо стягнення з Державного казначейства України суми недоплаченої пенсії, моральної шкоди та компенсації за оплату правової допомоги вважають безпідставними, просять в позові відмовити. Заслухавши представника позивача, представника відповідача управління Пенсійного фонду у Бершадському районі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. При вирішенні даної справи суд керувався наступним. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом II групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою та втратою працездатності. Цей факт підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, серії А № 127715 виданим 2.03.2001 року, довідкою МСЕК серії МСЕ № 027212 від 26.02.2001 року, цього факту не заперечують і особи, котрі приймають участь у справі. Розмір отриманої позивачем основної та додаткової пенсії в 2005-2009 роках також ніким не оспорюється, як і те, що вона їй нараховувалась та виплачувалась на підставі постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, №1293 від 27.12.2005 року, №831 від 26.07.1996 року, №279 від 13.03.2002 року, №'374 від 28.03.2002 року, № 530 від 28.05.2008 року, та № 654 від 16.07.2008 року. Згідно з частиною четвертою ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Наявність такого права є визначальним для вирішення цього спору, це право позивача гарантується ч.2 ст. 46 Конституції України. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягає частина четверта ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів, які істотно звужують обсяг встановлених Законом прав. Посилання відповідача управління Пенсійного Фонду у Бершадському районі на те, що постанови Кабінету Міністрів є єдиними нормативно-правовими актами, які регулюють питання обчислення пенсій даній категорії громадян, суд розцінює критично, оскільки надання законодавцем права Кабінету Міністрів України встановлювати порядок обчислення пенсії по інвалідності не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії, за основу для її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії визначається за правилами, передбаченими ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Тому суд не приймає до уваги положення цього закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд також визнає безпідставними посилання відповідача управління Пенсійного Фонду у Бершадському районі на відсутність коштів щодо забезпечення пенсії позивач у встановленому Законом розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст. 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо визначення розміру та виплати пенсій. Стосовно позовних вимог щодо перерахунку та виплати позивачу пенсій за період з 1.01.2005 року по 9.07.2007 року суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦПК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю три роки. Твердження представника позивача про те, що до цього позову як до позову про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя строк позовної давності не застосовується суд вважає неправомірним, оскільки позов про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії, стягнення недоотриманої пенсії, моральної (немайнової) шкоди та витрат на правову допомогу не є позовом про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя в розумінні параграфа 2 глави 82 Цивільного Кодексу України і положення п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду із заявами про перерахунок і виплату недоотриманої основної та додаткової пенсій, щодо розміру яких був обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем пенсії. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду лише 9.07.2010 року, жодних доказів чи пояснень з приводу поважності пропущення строків звернення до суду не надав, в частині позовних вимог щодо перерахунку пенсії за період з 01.01.2005 по 9.07.2007 року суд відмовляє з мотивів пропущення строку звернення до суду. Позов в частині стягнення заподіяної позивачеві моральної (немайнової) шкоди також задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.5 абз. 2 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України» від 31.03.1995 року з наступними змінами обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння його заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивач не довів факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд вважає позов в цій частині не доведеним і таким, що не підлягає задоволенню з цих підстав. Вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягає, оскільки положення гл.17 ЦК України, яка регулює представництво, не передбачає оплатне виконання представником правочинів за наданими йому повноваженнями і дії представника за довіреністю не є правовою допомогою в розумінні ст.84 ЦПК України. На підставі ст.ст. 22, 46 Конституції України, ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи",

Outcome: partial