Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, посилаючись на те, що ЗО серпня 1997 року між ним і відповідачкою був зареєстрований шлюб, який розірвано в 2009 році у судовому порядку. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з ним, і сина [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачкою. Після розлучення відповідачка почала чинити перешкоди в спілкуванні з молодшим сином, внаслідок чого він звернулися до органу опіки і піклування, рішенням якого від 04.06.2010 р. було визначено способи його участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею. Посилаючись на ухилення відповідачки від виконання рішення органу опіки і піклування щодо порядку участі у вихованні дитини, просив зобов'язати відповідачку надавати можливість спілкуватись з сином у вихідні та святкові дні із залишення на ніч, за згодою дитини. Також стягнути з відповідачки 1000 грн. завданої йому моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, не заперечували проти визначення порядку спілкування з дитиною на підставі висновку органу опіки і піклування. Відповідачка позов не визнала. Свої заперечення проти позову обґрунтовувала тим, що перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу не чинила. Забезпечує дитині належні умови розвитку та проживання. Була не згодна з рішенням органом опіки і піклування,яке було прийнято без визначення місця й тривалості зустрічей, без врахування її думки. Залишення сина на ніч буде порушувати його режим, а також не відповідає його малолітньому віку і стану здоровя. Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмовий висновок щодо такої участі, складений на підставі обстеження умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, та інших обставин. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами те, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку, про що органом РАЦС зроблений актовий запис № 14 від 10 лютого 2010 року (а.с.4). Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, і сина [PERSON], [INFO], що мешкає з відповідачкою (а.с. 5-6). За зверненням позивача [PERSON] районною державною адміністрацією Сумської області (далі - орган опіки і піклування) прийнятий висновок № 985 від 04.06.2010 р. про порядок його участі у вихованні сина [PERSON] - шляхом зустрічей з ним у вихідні та святкові дні, з правом залишення дитини на ніч за її згодою (а.с. 7). З акту обстеження житлово-побутових умов віл 17.05.2010 р. та письмового висновку органу опіки і піклування № 1657 від 06.09.2010 року вбачається можливим визначити порядок спілкування позивача з сином (а.с. 31,51). На підставі чч. 1,3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідності до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки батьки мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обоє бажають приймати участь у цьому, спілкування позивача з сином не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, але між сторонами виникли непорозуміння у вирішенні цих питань, що підтвердив свідок [PERSON], чому також сприяв неконкретний висновок органу опіки та піклування від 04.06.2010 р., де не було зазначено часу й місце побачень, тому суд вважає необхідним визначити способи участі позивача у вихованні малолітнього сина, місце та час їхнього спілкування. При цьому суд не може в повній мірі погодитись з письмовим висновком органу опіки і піклування № 1657 від 06.09.2010 р., оскільки при вирішенні цього питання не в повній мірі враховано інтереси дитини, її вік, поведінку батьків, між якими немає взаємопорозуміння, вік і фізичний стан малолітнього, який щойно досяг 3-річного віку та перебуває на обліку у лікаря як часто хворіюча дитина (а.с. 48). З врахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини зменшити час їхніх зустрічей до 18.00 год., встановивши їх за місцем проживання матері, щоб дитина більшу частину часу могла проводити у звичайній обстановці з дотриманням єдиного розпорядку дня, що буде відповідати її віку і сприяти покращенню стану здоровя. Щодо відвідування дитиною місця проживання батька із залишенням на ніч, то беручи до уваги її вік та стан здоров'я, це є доцільним з моменту досягнення нею 6 років - із залишенням у батька на ніч з суботи на неділю і можливістю спілкування у святкові дні, що буде сприяти вихованню у сина позитивного відношення до батька. Таким чином, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, зобов'язавши відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, визначивши порядок спілкування : до досягнення дитиною 6 років - в другу та четверту суботу місяця з 10.00 год. до 18.00 год., а у святкові дні (за попередньою домовленістю батьків) з 14.00 год. до 18.00 год. - за місцем проживання матері з можливістю вільного спілкування та прогулянок з дитиною, а після досягнення дитиною 6 років - в другу та четверту суботу місяця з 10.00 год. до 10.00 год. неділі, а у святкові дні (за попередньою домовленістю батьків) з 10.00 год. до 18.00 год. - відвідування дитиною місця проживання батька, без присутності матері. В разі неможливості спілкування з дитиною через її хворобу або з інших поважних причин, цей час переноситься на інший день, який визначається за попередньою домовленістю батьків. Що стосується позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ч. 5 ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Стверджуючи про спричинення моральної шкоди внаслідок ухилення відповідачки від виконання рішення органу опіки і піклування щодо участі у вихованні дитини, позивач не надав відповідних доказів щодо характеру й обсягу заподіяних страждань. Водночас, з часу прийняття рішення органом опіки і піклування та зверненням позивача до суду пройшло лише два місяці, а в самому рішенні не було встановлено часу й місця побачень, що ускладнювало його виконання. При цьому, як встановлено судом, ДІЇ відповідачки були вмотивовані незгодою з цим рішенням, як таким, що прийнято без врахування її думки і стану здоровя дитини (а.с. 42-43). На підставі ст. 88 ЦПК України, з врахуванням задоволеної частини вимог, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті 8,50 грн. судового збору 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підстав викладеного,

Outcome: partial