Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Гр. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Електрет - 2» про стягнення суми за договором позики, трьох відсотків річних, в якому вказав, що 04 липня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір безвідсоткової цільової позики № ДЕ- 0012464, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 24 072 грн., строком на шість місяців з моменту підписання договору та надходження грошей відповідачу. Відповідно до п. 5.1 договору позичальник (відповідач) зобовязався повернути суму позики до 04 січня 2010 року. Позивач вказує, що відповідач не виконав свої зобов' язання, грошові кошти не повернув. Позивач просить стягнути суму заборгованості у розмірі 24 072 грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі 298 грн. 76 коп., а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не зявився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, у звязку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір безвідсоткової цільової позики № ДГ- 0012464, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 24 072 грн., строком на шість місяців з моменту підписання договору та надходження грошей відповідачу. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦП України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Враховуюче викладене, суд знаходить позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за договорами позики обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому вимоги позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованими. Тому стягненню підлягає плата за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником - 3% річних за договором № ДГ-0012464 від 04 липня 2009 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Як вбачається з квитанцій позивачем сплачено при звернені до суду судовий збір у розмірі 243 грн. 71 коп., витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн.

Outcome: approved