Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

Позивач 03.09.2010 року звернувся до суду з позовними вимогами, в обгрунтування яких зазначає, що: Позивач є інвалідом 3-ї групи, в наслідок захворювання пов'язаного з участю в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст.7 [PERSON] України від 22.10.1993, № 3551 XІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі Закон 3551) має статус інваліда війни. Відповідно до ч.5 ст. 13 цього [PERSON] 3551 має право на пільги, а саме на щорічне отримання до 5 травня одноразової грошової допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Відповідачем фактично виплачено йому зазначену допомогу у розмірі 420 гривен. Він звертався до відповідача з вимогою про виплату допомоги у розмірі, встановленому [PERSON], але йому було відмовлено в цьому, з посиланням не на розмір за значеної допомоги відповідно до [PERSON] 3551, а на Постанову КМ України від 18.03.2009 року № 211 та від 07.04.2010 року № 299. Вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої одноразової щорічної грошової допомоги як інваліду війни за 2010 р. неправомірними, атому також просить до стягнути недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік в загальному розмірі 3591 гривні. В судове засідання сторони не зявились, але надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, що дає суду право розглянути позов на підставі наявних доказів, в порядку ст. 197 ч.2 ЦПК України. Відповідачем також надані письмові заперечення проти позову в яких він визнає, що позивач перебуває на обліку, і посилаючись на ст. 13 [PERSON] України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». [PERSON] України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Постанову КМ України від 07.04.2010 року № 299 « Про розміри разової грошової допомоги що виплачується у 2010 році відповідно до [PERSON] України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та « Про жертви нацистських переслідувань», просить відмовити в задоволенні позову, тому що виплати проведені в повному обсязі в межах коштів, передбачених на ці цілі Державним бюджетом України. Дослідивши наявні в справі докази, судом встановлено, на підставі посвідчення відповідного зразка, і сторонами це не оспорюється, що позивач є інвалідом 3 групи - учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в УПСЗН Володарської райдержадміністрації. У судовому засіданні встановлено та ні ким не оспорювалось, що щорічна грошова допомога позивачу за період 2010 року була виплачена у розмірі 420 гривень. У 2010 році позивач звертався в заявою до відповідача з вимогами про доплати такої допомоги, але ж йому було відмовлено у цьому. [PERSON] України від 25.12.98 р. N 367-ХІУ ст.13 [PERSON] 355І-Х11 було доповнено частиною п'ятою згідно із якою - щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком: ПІ групи - сім мінімальних пенсій за віком. Підпунктом „б підпункту 2 п.20 Розділом І! [PERSON] України "Про "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року №107-УІІ до ч.5 ст. 13 [PERSON] 3551 були внесені зміни, відповідно до яких - щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними положення п.пб п.п. 2 п.20 розділу 11 [PERSON] України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Положення [PERSON] України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень [PERSON] України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнаних неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України. Як зазначено у Рішенні при прийнятті оспорюваного [PERSON] всупереч зазначеним правовим позиціям законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин: зупинив дію окремих положень законів (стаття 67 розділу І) і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них нечинними (розділ II). 5.4. [PERSON] України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. [PERSON] про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. [PERSON] України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх. оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Т.б. враховуючи принцип дії нормативно-правового акту у часі, на підставі цього Рішення втратила чинність нова редакція ст. 13 ч.5 [PERSON] 3551 внесеними змінами [PERSON] про держбюджет на 2008 рік, внаслідок чого відновлена попередня редакція закону, яка встановлює для інвалідів 3-ї групи сім мінімальних пенсій за віком. Т.б. фактично встановлений розмір допомоги встановлений законом був діючим на час виникнення права позивача, нарахуванні та виплати на отримання такої допомоги і будь яких змін, зупинень саме до цієї норми ст. 13 ч.5 [PERSON] 3551 не було. Статтею 71 [PERSON] України „Про держбюджет на 2009 рік Кабінету Міністрів надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Виходячи з правового змісту зазначеної норми. Кабінету Міністрів України надане право встановлювати розміри соцвиплат, які визначаються та пов'язані з мінімальним розміром зарплати, але ж не прирівнюється до мінімального розміру до пенсії, яка прирівнюється до прожиткового мінімуму. [PERSON] (ст.54) встановлено, що мінімальна пенсія за віком, що встановлюється у розмірі мінімального прожиткового рівня для осіб, які втратили працездатність, складає з 01.01.2009 року у розмірі 498 грн. Законами України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» та «Про державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010р. № 2154-VІ, встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі: з 01.01.2010 року-695 грн., з 01.04.2010р.- 706 грн., з 01,07.2010р.-709 грн., з 01.10.2010р.-723 грн. Будь - яких обмежень чи змін до ст. 12 [PERSON] України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не існує. Відповідно до Постанови КМУ № 299 від 07.04.2010 року встановлена щорічна разова грошова допомога для інвалідів війни, прирівняних до [PERSON] 3551 -XІІ, безпосередньо для інвалідів 3-ї групи у розмірі 420 гривен. Така виплата здійснюється органами УПСЗН до 5 травня поточного року. Ст.46 [PERSON] України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з належних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Ст. 19 ч.2 [PERSON] України передбачено, що органи держвлади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України. Відповідно до ст.113, 117 [PERSON] України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується [PERSON] і законами України, актами Президента України, та в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обовязковими до виконання. За приписами ст. 22 [PERSON] України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 8 [PERSON] України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України є нормами прямої дії. Крім того, суд зазначає, що згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.1 1.1996 року №9 Про застосування [PERSON] України при здійсненні правосуддя - якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт. який підлягав застосуванню не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст.9 [PERSON] України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування [PERSON] України при здійсненні правосуддя», міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, суд не може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються інакше як міжнародний договір, в той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не противорічать [PERSON] України. Згідно ст.17 [PERSON] України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права. Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (ст.17 [PERSON] 3551 передбачено, що фінансування ви трат, пов'язаних з введенням в дію цього [PERSON], здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів). Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005р., що є частиною національного законодавства, органи влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Наділивши позивача зазначеною соціальною гарантією, держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень. Суд,

Outcome: approved