Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-11 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у попередньому судовому засіданні у її відсутності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально непосвідченого договору купівлі-продажу від 26.09.2009 р., згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2010 р., із якого вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка належить [PERSON] на підставі рішення суду від 14.04.2010 р.; копія вступної та резолютивної частини рішення Ренійського районного суду від 14.04.2010 р. про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка в порядку спадкування за [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, власником в якому вказана [PERSON]. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 26.09.2009 р. позивачі домовились із [PERSON] про покупку успадкованого нею після смерті матері житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області. У той же день позивачі передали відповідачці гроші за житловий будинок у сумі 5000 грн., а відповідачка передала позивачам ключі від домоволодіння, також вони уклали письмовий договір купівлі - продажу, але нотаріально його не посвідчили. Пізніше, позивачі зясували, що відповідачка, на момент укладання договору купівлі продажу, не була власницею нерухомого майна, у звязку з тим, що вона не завершила процедуру оформлення спадщини після смерті своєї матері, та не зареєструвала право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, адже право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього нерухомого майна. 14.04.2010 р. Ренійським районним судом Одеської області було прийнято рішення про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка за [PERSON] в порядку спадкування, а 14.05.2010 р. була здійснена реєстрація в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. У звязку з тим, що договір купівлі продажу був укладений 26.09.2009 р., тобто до здійснення реєстрації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, позивачі придбали нерухоме майно, яке було відчужено особою, яка не мала не це право, але згідно з вимогами ст. 330 ЦК України вони вважають себе добросовісними набувачами, у звязку з чим звернулися до суду із позовом, яким просять визнати за ними право власності на житловий будинок. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачів знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 330 ЦК України передбачає випадок набуття права власності добросовісним набувачем на майно, відчужене особою, яка не мала на це право. Вищевказана стаття встановлює загальні умови виникнення права власності у незаконного добросовісного володільця, але тільки в тих випадках, якщо відповідно до статті 388 ЦК, майно не може бути витребуване у нього. Згідно з цією статтею, власник має право витребувати майно від добросовісного набувача у всіх випадках, коли він набув його безоплатно. А в тих випадках, коли такий набувач набув його за платним договором, власник може витребувати таке майно, тільки якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У всіх інших випадках власник не має право витребувати набуте майно і на підставі статті 330 ЦК України у добросовісного набувача виникає право власності на таке майно. Позивачі придбали житловий будинок за договором купівлі продажу у особи, яка не мала права відчуження цього нерухомого майна, але вони фактично вступили у володіння цим майном, зробили ремонт у купленому житловому будинку, почали проживати у будинку та сплачувати всі необхідні платежі. Позивачі фактично виконують обовязки власників майна, але не можуть розпорядитися ним, переоформити на себе. Будь-яких підстав для витребування майна від позивачів, як добросовісних набувачів, немає, оскільки майно не було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, не було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння та не вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, я звязку з чим, згідно зі ст.. 330 добросовісні набувачі набувають право власності на це майно. З урахуванням вищевикладеного, суд вбачає правові підстави для визнання за позивачами права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Леніна, 98 в с. Орлівка за добросовісним набувачем.

Outcome: approved