Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до договору № VIUWGA000002081 від 14 квітня 2008 року [PERSON] було надано кредит в сумі 81455,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2018 року. Відповідно до умов даного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В порушення вимог договору та закону відповідачка зобовязання за даним договором належним чином не виконувала. В звязку з цим за нею станом на 18 березня 2010 року утворилася заборгованість в сумі 80943,98 гривень, що складається з наступного : 69673, 20 гривень заборгованість за кредитом; 6824,76 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 107,91 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 245,54 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 гривень штраф (фіксована частина); 3842,57 гривень штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] 14 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок загальною площею 56,90 кв. м., який розташований за адресою : Вінницька області смт. Муровані Курилівці, вулиця Крупської, 31 та на праві приватної власності належить відповідачці. В звязку з тим, що відповідачка добровільно відмовляється погасити борг перед позивачем, позивач просить винести рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUWGA000002081 від 14 квітня 2008 року в сумі 80943,98 гривень на предмет іпотеки земельну ділянку та будинок, розташовані за адресою : вул. Крупської, 31 смт. Муровані Курилівці Вінницької області, надавши банку право продажу даного будинку будь-яким способом, з виселенням з будинку відповідача. В судовому засіданні в якості третіх осіб на стороні відповідача судом було притягнуто чоловіка відповідачки [PERSON] та сина [PERSON], які зареєстровані в [INFO]. Третя особа на стороні відповідачки [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності третьої особи на стороні відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та суду пояснив, що згідно кредитного договору від 14 квітня 2008 року відповідачка отримала кредит в сумі 81455,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачкою [PERSON] 14 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка надала в іпотеку житловий будинок загальною площею 56,90 кв. м., який розташований за адресою : Вінницька області смт. Муровані Курилівці, вулиця Крупської, 31 та на праві приватної власності належить відповідачці. Взяті на себе зобовязання відповідачка належним чином не виконувала, через що станом на 18 березня 2010 року має заборгованість у сумі 80943,98 гривень. Заборгованість виникла з лютого 2009 року внаслідок підвищення процентної ставки, про яку письмово була повідомлена [PERSON], а тому просив в погашення заборгованості за кредитним договором № VIUWGA000002081 від 14 квітня 2008 року в сумі 80943,98 гривень звернути стягнення на земельну ділянку та будинок, розташовані за адресою : вул. Крупської, 31 смт. Муровані Курилівці Вінницької області, надавши банку право продажу даного будинку будь-яким способом, з виселенням з будинку відповідача та третіх осіб. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що дійсно 14 квітня 2008 року згідно укладеного з «Приват Банком» кредитного договору отримала кредит в сумі 81455,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2018 року. Відповідно до графіка погашення заборгованості по кредиту вона щомісячно повинна була вносити 1326,22 гривень, однак вносила більшу суму по 1400,00 гривень щомісячно. Починаючи з лютого місяця 2009 року, банк одноособово, без погодження з нею підняв відсоткову ставку до 29,04 %. Про підняття відсоткової ставки по кредиту вона повідомлень не отримувала, а тому продовжувала вносити щомісячний платіж у розмірі 1400,00 гривень, що більше, ніж встановлено графіком. Вважає, що свої зобовязання за кредитним договором не порушила, а тому просила відмовити у позові. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] суду пояснив, що його дружина отримала кредит в сумі 81455,50 гривень. Для погашення кредиту він поїхав на заробітки і щомісячно допомагає дружині грішми погашати кредит. Банк підняв відсоткову ставку без погодження з дружиною з лютого місяця 2009 року і з тих пір нараховує заборгованість по кредиту. Кредит його дружина сплачує вчасно, відповідно до графіка, щомісячно в сумі по 1400 гривень, а тому просив в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити. Суд, розглянувши справу вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справи не інше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № VIUWGA000002081 від 14 квітня 2008 року [PERSON] було надано кредит в сумі 81455,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2018 року з погашенням кредиту відповідно до графіка щомісячними платежами 1326,22 гривень (а.с. 7-11). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] 14 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого, відповідачка надала в іпотеку належний їй житловий будинок загальною площею 56,90 кв. м., який розташований за адресою : Вінницька область смт. Муровані Курилівці, вулиця Крупської, 31 (а.с. 12-15). Відповідачка [PERSON] свої зобовязання виконує належним чином, вносячи щомісячний платіж в сумі 1400,00 гривень, який перевищує суму встановлену графіком погашення заборгованості (а.с. 38-44, 75). Заборгованість по кредитному договору виникла через одностороннє підняття позивачем процентної ставки з 17,04 % річних до 29,04 % річних з 1 лютого 2009 року, що відображено в розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с. 6). За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007, установлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї із сторін(зміні кредитної політики банку). Таким чином, зміна процентної ставки відповідно до ст. 652 ЦК України та вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту можлива лише при істотній зміні обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Всупереч ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у судовому засіданні представник позивача не надав доказів, які б обґрунтовували підвищення процентної ставки по кредитному договору з 17,04 % річних до 29,04 % річних, направлення [PERSON] повідомлення про підвищення процентної ставки та отримання нею такого повідомлення. Надання позивачем реєстру відправки рекомендованих листів (а.с. 76), де під № 24 є зазначено прізвище [PERSON], не може слугувати, як доказ направлення [PERSON] обґрунтування та повідомлення про підвищення процентної ставки, оскільки в даному реєстрі не зазначено зміст відправленого листа. Таким чином, дії прозиавача щодо ініціювання збільшення відсоткової ставки за користування кредитом до 29,04% річних порушують умови кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (що набрала чинності 10.01.2009) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Позивачем процента ставка по кредитному договору підвищена з 01.02.2009, тобто після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, та, оскільки, відповідач не надавав позивачу свою згоду на зміну відсоткової ставки за кредитним договором, відсоткова ставка повинна залишатися без змін до повного виконання всіх умов договору сторонами. Таким чином, умова кредитного договору, передбачена п. 2.3.1 про право позивача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 10.01.2009 року і не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за кредитним договором повинна залишатися без змін до повного виконання всіх умов договору сторонами. Суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке належить відповідачці та вимога виселити її та третіх осіб не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем виконувалися умови кредитного договору, щомісячний платіж на погашення кредиту вноситься відповідно до графіка погашення кредиту , а заборгованість виникла внаслідок необґрунтованого підняття позивачем відсоткової ставки за кредитним договором в односторонньому порядку та не відповідає вимогам чинного законодавства, не створює для сторін юридичних наслідків.

Outcome: dismissed