Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

23 вересня 2010 року Білопільський районний центр зайнятості звернувся з позовом до відповідача про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 2 859 грн. 62 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2007 року відповідач був зареєстрований Білопільським районним центром зайнятості як шукаючий роботу, а 27 лютого 2007 року йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Як стало відомо згодом з довідки державного реєстратора Білопільської райдержадміністрації, [PERSON] був зареєстрований як фізична особа - підприємець 18.06.1993 року і скасована ця державна реєстрація лише 26.03.2009 року. Про те, що він являється підприємцем, Білопільський районний центр зайнятості [PERSON] на момент реєстрації як шукаючого роботу та надання статусу безробітного не повідомив, а в письмовій заяві вказав, що як субєкт підприємницької діяльності не зареєстрований. У звязку з цим, за період з із 27 лютого по 01 листопада включно 2007 року йому була нарахована і виплачена допомога по безробіттю в сумі 2 859 грн. 62 коп., тобто до моменту зняття з обліку в службі зайнятості, [PERSON] незаконно було виплачено допомогу по безробіттю в період із лютого по листопад включно 2007 року в сумі 2 859 грн. 62 коп. Добровільно відповідач ці кошти не сплачує, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Білопільського районного центру зайнятості [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідача 2 859 грн. 62 коп. незаконно виплаченої допомоги по безробіттю. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши суду, що йому не був відомий порядок проведення державної реєстрації припинення діяльності його, як фізичної особи-підприємця . Тому він не знав про те, що на час звернення до Білопільського районного центру зайнятості 20.07.2010 року, у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців він був ще зареєстрований. Із заявою до державного реєстатора про припинення державної реєстрації його діяльності , як фізичної особи-підприємця , він на той час не звертався. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 20 лютого 2007 року відповідач був зареєстрований Білопільським районним центром зайнятості як шукаючий роботу (а. с. 6). Наказом директора Білопільського районного центру зайнятості від 27 лютого 2007 року № НТ070227, на підставі заяви [PERSON], йому було надано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю (а. с. 7,11). Наказом директора Білопільського районного центру зайнятості № НТ071108 від 08 листопада 2007 року [PERSON] була припинена виплата допомоги по безробіттю та його було знято з обліку в районній службі зайнятості у звязку з працевлаштуванням ( а.с.11). Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 18 червня 1993 року . 15 січня 2009 року внесено рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності, а 26.03.2009 року відбулася державна реєстрація припинення його підприємницької діяльності (а.с.10). Згідно довідки Білопільського районного центру зайнятості, [PERSON] в період із лютого по листопад включно 2007 року була нарахована і виплачена допомога по безробіттю в сумі 2 859 грн. 62 коп. (а. с. 8). Відповідно до п. „б„ ч. 3 ст.1 Закону України „Про зайнятість населення„ громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, відносяться до зайнятого населення. За ст. 2 згаданого Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Статтею 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг; сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Статтею 526 ЦПК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення закріплені і в п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 р. №307, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.12.2000 р. за №915/5136. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт незаконної виплати [PERSON] допомоги по безробіттю в сумі 2 859 грн. 62 коп. у звязку з тим, що вона була призначена на підставі документів, що містять неправдиві відомості, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Білопільського районного центру зайнятості 2 859 грн. 62 коп . зайво виплаченої допомоги по безробіттю. На підставі викладеного

Outcome: approved