Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі банк) звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про передачу майна в заклад і звернення стягнення на майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що 15 серпня 2008 року із [PERSON] було укладено кредитний договір №08/08/28МЦ, за яким остання отримала кредит у розмірі 40000 доларів США під 18 % річних із терміном повернення відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 05.08.2013 року. В зв'язку з порушенням умов кредитного договору просить передати в заклад і звернути стягнення на заставлене майно [PERSON] та [PERSON] - предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю загальною площею 132 кв.м. по вул.. Шевченка, 50, що в м. Підгайці Тернопільської області, нежитлову будівлю площею 44,5 кв.м. в м. Підгайці по вул. Майдан Незалежності, 14 та предмет застави товар в обороті - взуття в асортименті на суму 49470 грн., шляхом продажу вказаного майна банком з укладенням від імені відповідачів договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали та пояснили, що відповідно до вимог діючого цивільного законодавства банк спочатку повинен був звернутись до суду з позовом стягнення з позичальника достроково всієї суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій. Однак, така вимогам позивачем не заявлялась. Договір застави є похідним від основного зобов'язання, тому звернення стягнень заставлене майно є передчасним. Відповідач [PERSON] в судове засідання без поважних причин не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних підстав. Встановлено, що 15 серпня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №08/08/28МЦ, відповідно до умов якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 40000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 5 серпня 2013 року, зі сплатою 18 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено договори іпотеки та застави. Відповідно до договорів іпотеки від 18.08.2008 року [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності нежитлову будівлю (розчинний вузол, прибудовану будівлю гаражу) загальною площею 132 кв.м. по вул. Шевченка, 50 в м. Підгайці Тернопільської області, а [PERSON] передав в іпотеку банку належне йому нежитлове приміщення (колишній магазин "Комісійний") загальною площею 44,5 кв.м по вул. Майдан Незалежності, 14 в м. Підгайці. За договором\~застави товару\~в обороті\~за №08/08/28МЦ\~від 15\~серпня 2008 року [PERSON], як суб'єкт підприємницької діяльності, надав у заставу товар в обороті взуття в асортименті заставною вартістю 49740 грн., який знаходиться у володінні заставодавця на власній території за адресою: Тернопільська область м. Підгайці вул. Рудницького, 39. Відповідачка неналежно\~виконувала свій\~обов'язок\~по погашенню\~кредиту відповідно\~до встановленого\~графіку,\~у зв'язку\~з чим\~виникла кредитна заборгованість в сумі 49844,84 грн. доларів США, що еквівалентно становить 393275,79 грн. і яка складається із: 37646,69 доларів основного боргу; 9839,52 доларів США заборгованість по відсотках; 2358,63 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання; 250 грн. та 2005,74 доларів США - штрафні санкції згідно умов кредитного договору. Відповідно до вимог ст.ст.1,3 Закону України «Про заставу» і ст.ст. 1,3 Закону України "Про іпотеку" застава та іпотека є способами забезпе виконання зобов'язань і мають похідний характер від забезпечених основних зобов'язань. Згідно ст.20\~Закону України\~« Про\~заставу»,\~ч.1\~ст.33\~Закону \~ України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання разі, якщо в момент настання терміну виконання основного зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки чи застави. Виходячи з наведених норм закону, вимоги позивача, як іпотекодержателя та заставодержателя, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і застави шляхом його реалізації не є самостійними вимогами, а є лише способом задоволення вимог кредитора до боржника за основним зобов'язанням. У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що банк не заявляв вимог щодо виконання відповідачкою основного зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим без належних правових підстав передчасно заявив вимоги про передачу в заклад та звернення стягнення на іпотечне та заставлене майно. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON] про передачу майна в заклад і звернення стягнення на предмет застави та іпотеки до задоволення не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed