Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просять скасувати відмову від прийняття своєї частки спадщини та надати їм додатковий строк на прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. 12 грудня 2008 року в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області помер [PERSON], після його смерті в с.Білолісся Татарбунарського району по вул.Т.Повстання,113 залишився житловий будинок з будівлями та спорудами та земельна ділянка, згідно Державного акту на право власності на землю, розташована на території Білоліської сільської ради, які [PERSON] разом із дочкою [PERSON] та відповідачем по справі мають право успадкувати по закону в порядку першої черги. Однак, згідно їх усної домовленості позивачі відмовилися від своєї частини спадку, а саме на земельну ділянку, яку прийняв відповідач, а позивачі мали б прийняти вказаний житловий будинок, від якого мав би відмовитися відповідач. Згодом, коли відповідач прийняв у спадок земельну ділянку померлого батька він звернувся до Татарбунарського районного суду з позовною заявою про прийняття в порядку спадкування 1/2 частини житлового будинку по вул.Т.Повстання,113 в с.Білолісся Татарбунарського району, тим самим порушивши вищезазначену усну домовленість. Тому позивачі змушені були звернутись до суду із вказаним позовом. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачі добровільно відмовилися від прийняття спадщини, про що надали свої заяви до Татарбунарської державної нотаріальної контори, тому не вбачає підстав для скасування вказаної відмови. Представник Білоліської сільської ради Татарбунарського району в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив заслухати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа завідувач Татарбунарської державної нотаріальної контори в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що позивачі [PERSON], [PERSON] самостійно прийшли до нотаріальної контори та повідомили про бажання відмовитися від спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], про що ними були підписані власноруч заяви, тобто їх бажання було вільним та відповідало їх внутрішній волі, крім того нею, як нотаріусом було дотримано всіх вимог законодавства під час посвідчення заяв, тому немає підстав для скасування вказаної відмови від спадщини. Вислухавши пояснення та доводи позивачів та їх представника, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ч.2 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Згідно ст.1272 ЦК, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачі звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини в строк визначений законом за місцем відкриття спадщини, розуміючи значення своїх дій. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивачів не доведено, що заяви про відмову від прийняття частини спадщини були написані ними під психологічним чи будь-яким тиском з боку відповідача чи інших осіб, тобто їх волевиявлення було вільним, проти чого також не заперечували позивачі, тому суд вважає, що вказані заяви не підлягають скасуванню. Крім того, в судовому засіданні позивачами в підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не надано жодного доказу та не наведено жодної причини, які б могли розцінюватися судом як поважні. За таких підстав, в задоволенні в цій частині позову про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивачам також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed