Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]; органу приватизації Вижницької міської ради, про визнання особи такою, що має право на приватизацію, визнання права власності на 1/3 частини квартири, визнання частково недійсним договору дарування. В позові вказував, що є рідним сином відповідача [PERSON], з моменту народження і по даний період зареєстрований та проживає в [INFO]. Зазначав, що в період з 30 серпня 1999 року по 23 серпня 2001 року навчався на денній формі в Подільській державній аграрно-технічній академії і тимчасово знятий з реєстрації та зареєстрований по місцю проживання в гуртожитку навчального закладу. В подальшому 12.07.2000 року виїхав для продовження навчання за кордон. Посилався на те, що дружина батька поміняла замки на дверях квартири та заявила, що є її власником. Через деякий час стало відомо, що 24.11.1999 року батько здійснив приватизацію квартири на себе та його брата по 1/2 частини. 30.12.2009 року його батько подарував Уі частини квартири своїй дружині [PERSON]. Вважав, що відповідач здійснюючи приватизацію квартири в 1999 році умисно не повідомив орган приватизації про наявність у складі сім'ї його, як члена сім'ї, оскільки тимчасово на період навчання був зареєстрований за місцем знаходження навчального закладу. Просив включити його до складу осіб, які мають право на майно спільної власності придбане в процесі приватизації, визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS], визнати частково недійсним договір дарування Уз частини квартири укладеного між [PERSON], та [PERSON] ЗО грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим №5368. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали, уточнили позовні вимоги, просили визнати таким, що входить до складу осіб, які мають право на майно спільної власності придбане в процесі приватизації квартири, визнати за ним та відповідачами по 1/3 частини квартири, визнати частково недійсним договір дарування спірної квартири, посилались на обставини викладенні в позові. В подальшому в частині визнання права власності на 1/3 квартири за [PERSON], відмовились. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позов визнав частково, підтвердив, що здійснив приватизацію спірної квартири під час навчання сина у вищому навчальному закладі, покладався на думку суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, щодо зменшення своєї частки з 1/2 до 1/3 частини квартири не заперечував та підтвердив, що про приватизацію спірної квартири стало відомо в 2009 році у Вижницькій міській раді куди звернувся із заявою, після чого повідомив про це свого брата [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позову не визнали, вважали, що договір дарування 1/3 частини квартири є законним, просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав втрати строку позовної давності.. Представник відповідача органу приватизації Вижницької міської ради позову не визнав, покладався на думку суду. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що позивач навчався на денній формі навчання у вищому навчальному закладі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.8 п.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх. Відповідно до п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Ця вимога також встановлена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Судом встановлено, що [PERSON] будучи членом сім'ї наймача, 30 серпня 1999 року виписаний з квартири №9, будинку №2 м. Вижниця тимчасово на період навчання, 20.11.1999 року за заявою відповідача [PERSON] приватизовано спірну квартиру. З даних копії свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1999 року, вбачається, що спірна квартира по вул. Берегометська, 2, квартира, 9 в м.Вижниця належить на праві приватної спільної сумісної або часткової власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] по 1/2 частини кожному. З даних копії будинкової книги (а.с.17) вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані та постійно проживають: [PERSON], [PERSON]О, [PERSON], [PERSON]. З даних копії академічної довідки (а.с.20) вбачається, що позивач в період з 01.09.1997 року по 12.07.2000 року навчався в Подільській державній аграрно-технічні академії, денна форма, в подальшому 12.07.2000 року відрахований на навчання за кордон. З даних копії паспорту громадянина України [PERSON] виданого Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області в графі (місце проживання) зазначено м. Вижниця вул.Берегометська, 9, квартира, 2, 19 вересня 1997 рік, в подальшому 15.01.1998 року зареєстрований на період навчання по місцю розташування навчального закладу, (а.с.21). З даних копії заяви [PERSON] від 20.10.1999 року (а.с.46) керівнику органу приватизації при Вижницькій міській раді вбачається, що до заяви додано довідку про склад сім'ї (а.с.47) згідно якої в квартирі за адресою м.Вижниця вул. Берегометська №2/9 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та [PERSON]. 24 листопада 1999 року розпорядженням №76 керівника органу приватизації квартира по вул. Берегометська №2/9, передана у власність [PERSON]М, [PERSON], видане свідоцтво про право власності на житло, (а.с.55). Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру, звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. Оформлена заява на приватизацію квартири з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. З даних копії договору дарування (а.с.23) вбачається, що 30.12.2009 року [PERSON], який проживає в [INFO] безоплатно передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності 1/2 (одну другу) частини квартири. Відповідно до ст.215 ч.3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) Оскільки судом достовірно встановлено, що приватизація квартири проведена з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність, умисно приховав про наявність члена сім'ї, який мав право на приватизацію, а тому договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], як обдарованою посвідчений приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу 30.12.2009 року за реєстровим №5368, має бути визнаний частково недійсним. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування и громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Цей висновок є правовою позицією Конституційного Суду України та закріплений у рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, але відповідачами та представником Винницької міської ради такі докази, які б свідчили про законність проведення приватизації, суду надані не були. Приватизація квартири була проведена без належної згоди усіх мешканців квартири [ADDRESS]., зокрема [PERSON], як того потребують вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Доводи представника відповідача, що позивач втратив строк позовної давності є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ст.268 п.4 ЦК України на вказані правовідносини позовна давність не поширюється, крім того позивачу стало відомо про порушене право на житло в 2009 році. На підставі ст.215, 268 ЦК України, ст.65-1 ЖК України, ст.ст.5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: approved