Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка Хмельницької області (далі - Управління) про підвищення мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що має статус «дитина війни» і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон) має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Оскільки таке підвищення з січня 2008 року їй виплачувалось частково, просить визнати бездіяльність Управління незаконною, зобов'язати останнє нарахувати та виплатити їй за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року вказані суми. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву відповідно до якої позов підтримала повністю, просить справу слухати у її відсутність. Представник управління Пенсійного фонду України в м.Шепетівка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву відповідно до якої позов не визнала, просить відмовити в його задоволенні за безпідставністю, а справу слухати у її відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонеркою і має статус «дитини війни», що стверджується посвідченням позивачки за № 113172, а також довідкою відповідача і сторонами не оспорюється. Отже, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», позивачка має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак, протягом 2008-2009 років такі нарахування та виплати проводилися частково, що стверджується інформацією Управління. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано неконституційними положення підпункту 2 пункту 41 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо підвищення пенсій на 30 % мінімальної пенсії за віком. Конституційний Суд України визнав, що зупинення та обмеження Законом України «Про Державний бюджет» дії інших законів щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає Конституції України. Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнаний неконституційним; є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене Положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачці <підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення є незаконною. Тому, з врахуванням часу винесення рішення Конституційного Суду України, а саме 22.05.2008 року, позивачці, повинно бути виплачено за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік з врахуванням вже проведених виплат, підвищення до пенсії в розмірі 30% І мінімальної пенсії за віком, як особі, яка має статус «дитини війни» на підставі Закон\. оскільки в 2009 році в законодавчому порядку жодні обмеження щодо виконання ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» не встановлювались, а положення постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року прямо суперечать останньому. Доказів, які б спростовували вищеназвані факти ні відповідачем, ні його представником суду не надано, не здобуто таких і в процесі судового розгляду, а ті на які вони посилаються не заслуговують на увагу, оскільки грунтуються виключно на їх розмірковуваннях щодо процесів в державі, що не можна визнати допустимими та належними доказами, оскільки в даному випадку мають місце правовідносини саме щодо нарахування та виплати пенсії і її підвищення. Не можуть бути підставою для відмови в позові твердження органів Пенсійного фонд\ щодо відсутності коштів для здійснення встановлених Законом виплат. Оскільки відповідне до рішення Європейського Суду від 8 листопада 2005 року справа «Кечко проти України- встановлено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, шо здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення. Основним завданням Пенсійного фонду України є забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, що здійснюються з коштів Пенсійного фонд\ України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Тому, саме на Управління, а не інші органи, покладений обов'язок щодо нарахування та виплати коштів про стягнення яких ставить питання позивачка. Таким чином, відповідач - Управління повинне бути зобов'язане виплатити позивачці належні йому підвищення до пенсії за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік з врахуванням вже проведених виплат. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача, оскільки саме неправомірні дії Управління призвели до порушення законних прав позивачки. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 22 Конституції України, рішення Європейського Суду від 8 листопада 2005 року справа «Кечко проти України», Закону України ..Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року із змінами і доповненнями, Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №,2195-1V. рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008.

Outcome: approved