Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить суд, постановити рішення, яким визнати дійсним договір обміну автомобілями від 24 липня 1990 року між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] переданий у власність в порядку обміну автомобіль ГАЗ-24 «Волга», випуску 1976 р., кузов №241001, шасі номер №034657 та визнати за ним право власності на вищевказаний автомобіль. Свої вимоги мотивує тим, що в 1990 році він прибав автомобіль «Москвич-412», а його зять відповідач [PERSON], як офіцер [PERSON] перебуваючи на військовій службі в Германії, придбав там автомобіль ГАЗ-24 «Волга», випуску 1976 року, з номером кузова «241001, шасі №0346957 та в липні 1990 р. перегнав вказаний автомобіль до смт. Краснопілля, де проживали його батьки, та 24.07.1990 року зареєстрував автомобіль в ОРЕО ДАЇ Сумської області. Відповідач звернувся до нього з пропозицією здійснити обмін автомобілями на що він погодився, але оскільки на той час протягом 2 років з дня перетину кордону автомобілем, було заборонено його відчуження, у звязку з чим оформити правочин обміну в нотконторі вони не мали можливості, 24 липня 1990 року вони уклали між собою договір міни автомобілями. Через деякий час зясувалось, що право передачі перегнаним з закордону автомобілем надавалось лише прямим родичам у звязку з чим 25.07.1990 р. відповідач [PERSON] подарував вказаний автомобіль свій дружині його дочці [PERSON], а вона надала йому довіреність на право користування та розпорядження автомобілем. В послідуючому відповідач [PERSON] одержав призначення для наступного проходження військової служби в м.Омськ, де проживає разом зі своєю сімєю до цього часу, що ускладнило оформлення права власності на автомобіль в наступні роки. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, надали суду заяви у яких з позовом погодилися та просили суд розглянути справу без їх участі. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 1990 року сторони уклали між собою договір міни автомобілями, відповідно до якого позивачу передавався автомобіль ГАЗ-24 «Волга», належний відповідачу [PERSON], а останньому автомобіль «Москвич» належний на праві власності позивачу по справі. Відповідачка [PERSON] була обізнана з умовами обміну та була згодна з ним (а.с.8). Але у звязку з тим, що автомобіль ГАЗ-24 «Волга» був придбаний в Германії та перегнаний звідти до смт. Краснопілля, сторони були позбавлені можливості оформити правочин обміну нотаріально, крім того право передачі керування перегнаним з-за кордону автомобілем надавалось лише прямим родичам у звязку з чим відповідач [PERSON] подарував вказаний автомобіль своїй дружині дочці позивача, відповідачці по справі [PERSON], яка надала позивачу довіреність на право користування та розпорядження автомобілем та за її заявою в ДАІ був зроблений відповідний запис до технічного паспорта. (а.с.6-7) . Таким чином фактично з липня 1990 року автомобіль ГАЗ-24 перебуває у власності позивача [PERSON], яка належним чином не оформлена. Позивач по справі є учасником бойових дій в ВОВ та інвалідом 2 групи (а.с5), а тому відповідно до діючого законодавства звільняється від сплати податку на транспорт, але використання автомобіля за доручення не звільняє його від сплати цього податку, а юридична власниця автомобіля відповідачка по справі [PERSON] проживає в іншій державі, автомобілем не користується, а тому не бажає і не повинна нести витрати по сплаті вказаного податку, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов позивача підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст.325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню , виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому,

Outcome: approved