Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

У серпні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 19 серпня 1987 року помер [PERSON], чоловік її сестри, після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований в м. Ізмаїл, Одеської області по вул. Бадаєва, 3, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла жінка померлого та сестра позивачки по справі [PERSON], тому, що на день смерті спадкодавця вона постійно проживала спільно із спадкодавцем на час її смерті та протягом шести місяців після неї, однак у встановленому порядку не оформив. 21 липня 1994 року [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняв син [PERSON], тому, що на день смерті спадкодавця вона постійно проживала спільно із спадкодавцем на час її смерті та протягом шести місяців після неї, однак у встановленому порядку не оформив. 17 жовтня 2009 року племінник позивачки по справі [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла тітка [PERSON], яка у встановленому законом порядку звернулася до приватного нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Позивачка по справі є спадкоємцем третьої черги спадкування за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON]. В цей час [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок, але їй у цьому було відмовлено, через ту обставину, що відсутні документи, що підтверджують родинні відносини між мною та померлим. З наведених підстав позивач просив встановити факт родинних відносин між померлим 19 серпня 1987 року [PERSON] та померлою 19 липня 1994 року [PERSON], між померлою 21 липня 1994 року [PERSON] та померлим 17 жовтня 2008 року [PERSON], між нею та померлою. 19 липня 1994 року [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначене вище спадкове майно, що залишилося після смерті племінника [PERSON], померлого 17 жовтня 2009 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - Ізмаїльського МБТІ в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначає, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, та просить справу розглянути без представника Ізмаїльського МБТІ. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказування, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншим засобами доказування. [PERSON] помер 19 серпня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17.03.2006 р. серії І-ЖД №038269. [PERSON] була жінкою [PERSON], що підтверджується відомостями домової книги відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] поселилися в будинку № 3 по вул. Бадаєва в м. Ізмаїл, Одеської області одночасно 28 квітня 1975 року; обидва прибули до цього будинку з іншої адреси: м. Ізмаїл, вул. Добролюбова, 4; [PERSON] проживав в будинку до дня своєї смерті 19 серпня 1987 року; [PERSON] проживала в будинку з 1975 року по день своєї смерті 21 липня 1994 року; обидва отримали паспорти видані Корсунь-Шевченковським РОВД Черкаської області; обидва мали спільні прізвища, які були змінені при видачі свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла 21 липня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 05.04.2006 р. серії І-ЖД № 038376. [PERSON] був сином [PERSON] підтверджується додатком до військового квитка від 30 листопада 1966 року в якому у п. 12 вказано: мати [PERSON], а також відомостями домової книги та спільними прізвищами. 17 жовтня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20.10.2009 р. серії І-ЖД № 199804. [PERSON] був племінником [PERSON], так як [PERSON] та [PERSON] були сестрами, що підтверджується посвідкою про народження Несторової ([PERSON]Б.) та витягом з з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу про народження [PERSON], спільними із померлою 21 липня 1994 року [PERSON] по-батькові Борисівна. Статтею 524 ЦК України в редакції закону 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. На виконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду, листом № 1799/01-14 від 27 серпня 2010 року Ізмаїльська державна нотаріальна контора повідомила про те, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, але є заповіт від його імені на все майно на користь [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадкова справа була заведена на підставі заяв про прийняття спадщини від умені [PERSON] та [PERSON]. Від імені [PERSON] посвідчений заповіт на все майно на користь [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції закону 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відмовляючи позивачу в частині позову щодо визнання права власності, суд виходить з того, що спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до вимог ЦК України в редакції закону 1963 року, однак не оформила її належним чином. [PERSON], спадщину після якого прийняла позивачка по справі [PERSON], не є спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON], права власності на спадкове майно не набув. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial