Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. Посилався, що працює в Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. [PERSON] с 05.09.1995р. на посаді молодшої медичної сестри загально профільної виїзної бригади 3-ї підстанції швидкої медичної допомоги (далі ХМКЛШНМД). При працевлаштуванні йому був встановлений режим роботи в графіку: 24 робочих годин 72 години відпочинку. В 2001р. адміністрація установи, дізнавшись про членство позивача в профспілковій організації, навмисно стала примушувати його до роботи в графіку 12 робочих годин, що вимусило позивача звернутися з позовом до суду. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.09.2001р. адміністрацію ХМКЛШНМД було зобовязано встановити [PERSON] режим роботи в графіку: 24 робочих годин 72 години відпочинку. Після поновлення на роботі на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.09.2007р. у відповідність до заяви позивача адміністрацію ХМКЛШНМД йому знову був встановлений такий режим роботи. Проте з 01.01.2010р. всупереч положенням п.4.11 колективного договору , який передбачає можливість встановлення тривалості робочого часу 24 години, адміністрація ХМКЛШНМД встановила позивачу режим роботи в графіку 12 робочих годин. На підставі викладеного [PERSON] просив суд визнати його перевід з 01.01.2010р. з режиму роботи в графіку 24 робочих годин 72 години відпочинку на роботу в графіку 12 робочих годин протиправним, зобовязати відповідача повернути режим роботи в графіку 24 робочих годин 72 години відпочинку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги, викладені вище, підтримав. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] проти позову заперечувала. Посилалася, що у відповідність п.4.11 колективного договору тривалість нічної роботи працівників ХМКЛШНМД повинна дорівнювати денній і складати не більш 12 годин у зміну. Можливість встановлення тривалості робочого часу 24 години передбачена на наявності згоди працівника, погодженої з профспілковим органом , та в кожному конкретному випадку, вирішується адміністрацією ХМКЛШНМД. За заявами позивача режим роботи в графіку 24 робочих годин 72 години відпочинку встановлювався йому на період 2008р. та 2009р., в 2010р. до подання зазначеного позову до суду з відповідними заявами [PERSON] до адміністрації відповідача з подібним питанням не звертався. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд пришов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу №221-к від 04.09.1995р. головного лікаря Харківської лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. [PERSON] (на теперішній час назва установи відповідача змінена на Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. [PERSON] далі ХМКЛШНМД) позивача [PERSON] з 05.09.2005р. було прийнято на роботу санітаром ШНМД загально лікарняної виїзної бригади 3-ї підстанції швидкої медичної допомоги (на теперішній час назву посади позивача змінено на молодшу медичну сестру загально профільної виїзної бригади 3-ї підстанції швидкої медичної допомоги ) - а.с.21. Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.09.2007р. незаконно звільненого позивача було поновлено на посаді молодшої медичної сестри загально профільної виїзної бригади 3-ї підстанції швидкої медичної допомоги Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. [PERSON] з 20.01.2006р. , що підтверджується змістом наказу № 194 від 22.04.2008р. головного лікаря ХМКЛШНМД а.с.22. Відповідно до колективного договору на 2008-2009р.р. , затвердженого на конференції трудового колективу ХМКЛШНМД 12.12.2007р., тривалість нічної роботи працівників установи відповідача повинна дорівнювати денній і складати не більш 12 годин у зміну. Колективним договором встановлено, що допускається можливість встановлення тривалості робочого часу 24 години, крім водіїв санітарного автотранспорту, проте у кожному конкретному випадку питання встановлення тому чи іншому співробітнику тривалості робочої зміни до 24 годин повинне вирішуватися тільки по заяві співробітника і з узгодженням з Представницьким органом лікарні - а.с.35-38. Судовим розглядом встановлено, що безпосередньо позивач [PERSON] головою солідарної профспілки працівників швидкої невідкладної медичної допомоги, Представницького органу лікарні. Матеріали справи свідчать, що на письмове прохання позивача від 02.10.2008р. адміністрацією ХМКЛШНМД було видано наказ №1 від 03.10.2008р. про надання йому дозволу на роботу у добовому режимі з 01.10.2008р. по 31.12.2008р. а.с.25,26. Крім того на підставі наказу №1 від 19.02.2009р. головного лікаря лікарні [PERSON] було надано дозвіл на роботу у добовому режимі з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. відповідно до його письмового клопотання від 20.01.2009р. а.с.28,29. Після спливу дії зазначеного наказу з [PERSON] працює у звичайному графіку, в якому тривалість нічної роботи дорівнює денній і складає 12 годин у зміну. Вимоги позивач щодо визнання протиправними дій адміністрації ХМКЛШНМД стосовно встановлення йому з 01.01.2010р. зазначеного режиму роботи та зобовязання повернути режим роботи в графіку 24 робочих годин 72 години відпочинку суд вважає безпідставними , виходячи з наступного. Згідно із положеннями ст.21 КЗпП України обовязком працівника є виконання роботи, визначеної трудовим договором, та підлягати внутрішньому трудовому розпорядкові. Із змісту наказу про прийняття позивача на роботу не вбачається, що між працівником та адміністрацією установи відповідача було обумовлено обовязок позивача працювати саме в режимі графіку 24 робочих годин 72 години відпочинку. Навпаки колективний договір, що діє в ХМКЛШНМД, передбачає загальний режим роботи працівників лікарні, за яким тривалість нічної роботи повинна дорівнювати денній і складати не більш 12 годин у зміну. Встановлення тривалості робочого часу 24 години для працівників, крім водіїв санітарного автотранспорту, передбачена колективним договором як виключення із загального правилу, при цьому питання встановлення тому чи іншому співробітнику подібної тривалості робочої зміни є правом, а не обовязком адміністрації відповідача і вирішується у кожному конкретному випадку тільки по заяві співробітника і з узгодженням з представницьким органом лікарні. Підтвердженням зазначених обставин є наявність особистих заяв позивача на встановлення для нього в 2008р. та в 2009р. тривалості робочої зміни в 24 години, що за наявності згоди адміністрації ХМКЛШНМД та обєктивної можливості в організації виробництва і праці оформлювалося з її боку шляхом видання наказів на відповідний період часу. Не спростовую ці факти і пояснення допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] За таких обставин після спливу дії наказу №1 від 19.02.2009р. головного лікаря лікарні стосовно надання [PERSON] дозволу на роботу у добовому режимі з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., встановлення позивачу з 01.01.2010р. звичайного графіку , в якому тривалість нічної роботи дорівнює денній і складає 12 годин у зміну, є правомірною. Ознак зміни за ініціативою адміністрації суттєвих умов праці та організації виробництва, порушень прав працівника, передбачених ч.3 ст.32 КЗпП України , суд не вбачає. Не спростовує цього висновку суду і посилання позивача на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.09.2001р., якім не вирішувалися правовідносини, що склалися між сторонами на період часу 01.01.2010р. а.с.4-5. Посилання позивача, що деяка кількість працівників стаціонару лікарні і на теперішній час працює в добовому режимі чергувань є безпідставною, бо встановлювати вказаний режим роботи за згодою працівника та профспілки, як зазначалося вище, в кожному конкретному випадку є правом, а не обовязком адміністрації, яка в свою чергу при вирішенні вказаного питання враховує обєктивну можливість та доцільність такої зміни для організації виробництва і праці. Крім того є безпідставними вимоги позивача щодо покладення обовязку на адміністрацію ХМКЛШНМД встановити йому добового режиму роботи в судовому порядку. Суд враховує , що умови праці встановлюються за взаємною згодою працівника та адміністрацією роботодавця при укладанні трудового договору, а спори стосовно зміни умов праці за ініціативою працівника до компетенції суду, виходячи зі змісту ст.232 КЗпП України, не відносяться.

Outcome: dismissed