Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

31.05.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, в якій просив визнати незаконними бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому пенсії виключно з законодавчо встановлених розмірів та відмову в проведенні відповідного перерахунку та виплати; зобовязати відповідача з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року і з 01.09.2009 року провести перерахунок його пенсії відповідно до ст.ст.50,54,67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: установити основну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії, а також проводити відповідні виплати; зобовязати відповідача починаючи з 01.01.2004 року установити підвищення до пенсії як інваліду війни ІІІ групи в розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та проводити відповідні виплати. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що має право на отримання зазначених виплат, однак пенсія у належному розмірі йому не виплачується. У звязку з цим він звернувся до управління ПФУ в Балаклійському районі Харківської області із заявою про перерахунок пенсії, однак йому було у цьому відмовлено. Крім того, вказав у позові, що звертався до суду з аналогічним позовом за інший період і постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 27.10.2009 року його позов було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача по невиконанню вимог законодавства, зобовязано управління ПФУ у Балаклійському районі Харківської області здійснити перерахунок його пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.08.2009 року. Позивач вважає бездіяльність відповідача по ненарахуванню та невиплаті пенсії протиправною, оскільки цим порушено його конституційні права. Позивач в судове засідання не зявився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі в судовому засіданні. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, у яких просив розглянути справу без його участі, позов залишити без задоволення, провадження у справі закрити. Обґрунтовуючи заперечення на позов, зазначив, що [PERSON] з 17.01.2003 року по 31.12.2003 року отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності в розмірі пенсії за віком внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» та додаткову пенсію, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, згідно ст.ст.49,50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року у звязку з набранням чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія була перерахована за матеріалами пенсійної справи. З 01.01.2006 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року. Статтею 54 цього Закону передбачено, що пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Відповідно до статті 67 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Згідно з статтею 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Також, відповідно до ч.7 ст.54 Закону порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, який своєю постановою від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі Постанова № 1) встановив базову величину для обчислення конкретних державних пенсій та додаткових пенсій у розмірі 19 гривень 91 копійка. Саме згідно з положенням цієї постанови відповідач визначив розмір пенсії позивачеві, а саме мінімальний розмір пенсії по ІІІ групі інвалідності до 01.09.2004 року становив 19,91?6. Відповідач не погоджується з позивачем стосовно застосування для розрахунку пенсії та додаткової пенсії згідно ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ величини мінімальної пенсії за віком, встановленої Законами України про Державний бюджет України, оскільки ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» закріплює норму, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, застосовується виключно для розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004 року №894 мінімальний розмір пенсії з 01.09.2004 року збільшується на 12%, по ІІІ групі інвалідності 19,91?6?1,12. Постановою КМУ від 27 грудня 2005 року №1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 1 січня 2006 року передбачено збільшення розмірів пенсій по інвалідності, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році - у 3,5 рази: по ІІІ групі інвалідності - 19,91х6х1,12х3,5. Зазначеною Постановою встановлено мiнiмальний розмiр пенсій для інвалідів ІІІ групи 467,00 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змiн до деяких законодавчих актів України» внесено змiни до Закону України «Про статус i соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи», а саме у статті 50 встановлено, що особам, вiднесеним до категорії 1, призначається щомiсячна додаткова пенсiя за шкоду, заподiяну здоров'ю, у розмірі - iнвалiдам IIІ групи - 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, частини 3 i 4 статтi 54 замiнено текстом: У всіх випадках розмiри пенсiй для iнвалiдiв, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема: для учасникiв лiквiдацiї наслiдкiв аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році - по ІIІ групi iнвалiдностi 180% прожиткового мінімуму для осiб, якi втратили працездатнiсть. Розмiр прожиткового мінімуму для осiб, якi втратили працездатнiсть, визначається на момент виплати пенсії згiдно iз Законом про Державний бюджет України i не може коригуватися iншими нормативно-правовими актами. Тобто, починаючи з 1 сiчня 2008 року розмiри пенсiй та додаткових пенсiй встановлюються з урахуванням вищезазначеного Закону. Ці зміни були враховані при обчисленні пенсії позивачу. Рiшенням Конституцiйного Суду України вiд 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституцiйними положення статтi 67 роздiлу 1 пунктів 2-4, 6-8, 10-18, пiдпункту 7 пункту 19, пунктiв 20-22, 24-34, пiдпунктiв 1-6, 8-12, пункту 35, пунктiв 36-100 роздiлу II Внесення змiн до деяких законодавчих актів України. Постановою Кабiнету Міністрів України вiд 28 травня 2008 року №530, яка набрала чинності 22.05.2008 року, врегульовано деякi питання соцiального захисту окремих категорiй громадян, зокрема громадян, якi отримують пенсії, вiдповiдно до Закону України «Про статус та соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи». Пунктами 4 та 6 зазначеної постанови передбачено щомiсячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до Закону інвалідам ІІІ групи - у розмірі 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та мінімальний розмір пенсії для інвалідів цієї групи 870 гривень. Постановою Кабiнету Міністрів України вiд 16 липня 2008 року №654 «Про пiдвищення пенсiйного забезпечення громадян» для осiб, що отримують пенсiю вiдповiдно до Закону з 1 липня 2008 року встановлено доплату з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) досягали таких розмірів: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності 980 гривень. На підставі цієї постанови з 01.09.2008 року втратила чинність Постанова КМУ від 03.01.2002 року №1 Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідач вважає незрозумілим питання щодо вимоги позивача про проведення перерахунку пенсії, починаючи з 01.01.2004 року щодо підвищення до пенсії як інваліду війни ІІІ групи 200 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.4 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №458/95-ВР від 23.11.1995 року. Пунктом е ч.2 постанови КМУ від 03.01.2002 року №1 встановлено, що виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка проводиться розрахунок підвищень, передбачених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а саме по ІІІ групі інвалідності 19,91*200%=39,82 грн. за період з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року, що і отримував [PERSON] до внесення змін з 01.01.2006 року згідно Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 05.10.2005 року №2939-IV. Відповідно до Закону України Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік мінімальний розмір пенсії з 01.01.2005 року становив 332 гривні, але статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсiйне страхування» передбачено, що мiнiмальний розмiр пенсій у розмiрi прожиткового мінімуму для осiб, якi втратили працездатнiсть, застосовується виключно для визначення розмiрiв пенсiй, призначених виключно з цим Законом. Згідно Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 05.10.2005 року №2939-ІV, який набрав чинності 01.01.2006 року, частину 4 ст.13 викладено в такій редакції: інвалідам війни пенсії або щомісячне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується інвалідам ІІІ групи на 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ці зміни були враховані при перерахунку підвищення до пенсії [PERSON] з 01.01.2006 року. Оскільки всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON]М є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А №108924, та вкладкою до посвідчення №182070 від 03.07.2003 року (а.с.6), інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №019736 від 26.06.2003 року (а.с.8). [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів, що підтверджується копією посвідчення серії Є №083287, виданого 07.11.2005 року (а.с.7). З письмових заперечень, наданих управлінням Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області і на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю. 11.08.2009 року [PERSON] звертався до управління ПФУ в Балаклійському районі Харківської області з заявою про здійснення перерахунку пенсії (а.с.9). 17.08.2009 року управління ПФУ в Балаклійському районі Харківської області відмовило [PERSON] у здійсненні перерахунку пенсії, вказуючи на відсутність підстав для такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії (а.с.10,11). Запереченнями на позовну заяву підтверджуються доводи позивача про те, що пенсія йому нараховувалася не відповідно до вимог ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідно до підзаконних актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України. Згідно ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до вимог ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 1 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам ІІІ групи 50% мінімальної пенсії за віком. З положеннями даних норм співпадає припис п.4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 року №523. Згідно зі ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до вимог ч.3 ст.45 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абз.3 ст.1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет на відповідний рік. Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, призначених за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з положенням ч.4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, за Конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року та №654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Безпідставним є посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача встановлених цим же законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього закону в тому числі й інших законів, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком. Таким чином, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо виплати позивачу державної пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та діючому законодавству. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пенсії позивачу управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області провело, виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка, встановленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі Постанова КМУ від 03.01.2002 року №1). Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року №894 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.09.2004 року позивачу було збільшено розмір пенсії на 12%. З 01.01.2006 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір пенсії позивачу було збільшено у 3,5 рази. Стосовно здійснення позивачу перерахунку пенсії по інвалідності ІІІ групи та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Згідно ст.1 Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік», затверджено на 2004 рік прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність - 284 гривні 69 копійок. Згідно зі ст.63 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» від 23 грудня 2004 року, затверджено на 2005 рік прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність - 332 гривні. Відповідно до ст.65 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, встановлено в розмірі: з 01.01.2006 року 350 гривень, з 01.04.2006 року 359 гривень, з 01.10.2006 року по 31.12.2006 року 366 гривень. Згідно ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V прожитковий мінімум з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року становив 380 гривень, з 01.04.2007 року 406 гривень, з 01.10.2007 року 411 гривень. Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-ІV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки вказаний мінімальний розмір є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених по Закону №796-ХІІ. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 109 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік»: «Надати право Кабінету Міністрів України в 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами». Судом встановлено, що пенсію позивачу управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області в 2006 році нараховано і виплачено відповідно до постанов КМУ №894 та №1293. Проте, суд не може погодитися з таким розрахунком, проведеним відповідачем, щодо обчислення пенсії позивача та з посиланням відповідача на ст.ст.50, 54 Закону №796ХІІ, згідно з якою порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, як і не може погодитися з тим, що застосування щодо спірних правовідносин ст.28 Закону №1058-ІV суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 тієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон №796-ХІІ має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішенні даного спору. Крім того, згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, і додаткової пенсії визначається Кабінетом Міністрів України. Проте, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Тому Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом №796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій. Навпаки, у ч.1 ст.67 зазначеногоЗакону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законі №796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом №796-ХІІ, є безпідставним. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме статті 50 та 54 Закону №796-ХІІ і розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а не Постанови КМУ, на які посилається відповідач. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання пенсії, передбаченої ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дія ст.с.50 і 54 Закону №796-ХІІ не зупинялася, Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» неконституційним не визнаний та діяв протягом 2006 року. Тому саме встановлені Законом мінімальні розміри пенсії за віком повинен брати відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії. Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України №796-ХІІ, яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсій, визначений відповідно до ст.54 Закону України №796-ХІІ, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. За таких обставин суд вважає, що позивач має право на призначення з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року пенсії по інвалідності в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду ІІІ групи в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, починаючи з 01 вересня 2009 року в розмірі: пенсії по інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії 50% мінімальної пенсії за віком, суд вважає їх підлягаючими частковому задоволенню, з таких підстав. В ч.1 ст.54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 №835-VI (далі Закон №835-VІ) зазначено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» ніяких змін до Закону №796-ХІІ не вносилось. Законом України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 року №1646-VI встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у таких розмірах: з 01.11.2009 року 573 гривні, з 01.01.2010 року 695 гривень, з 01.04.2010 року 706 гривень. Статтею 52 Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік від 27 квітня 2010 року №2154-VI установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 695 гривень, з 01 квітня 706 гривень, з 01 липня 709 гривень. Тобто, при нарахуванні пенсії позивачу відповідач повинен брати прожитковий мінімум в зазначених розмірах прожиткового мінімуму, оскільки саме він береться для визначення мінімальної пенсії за віком при нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності та додаткової пенсії згідно Закону №796-ХІІ. Наявність такого права у позивача гарантується Конституцією України. З огляду на вищевикладене, бездіяльність відповідача є незаконною та такою, що порушує законне право [PERSON] на отримання пенсії по інвалідності та додаткової щомісячної пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, в належних розмірах. Суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області до перерахунку і виплати пенсії по інвалідності і додаткової пенсії, починаючи з 11 серпня 2010 року, оскільки відсутні підстави для зобовязання відповідача на вчинення таких дій у майбутньому. Стосовно позовних вимог щодо зобовязання відповідача відповіднодо ч.4 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту установити підвищення до пенсії з 01.01.2004 року як інваліду війни, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Частиною 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що була чинною до 01.01.2006 року, передбачено, що інвалідам війни пенсії підвищуються у таких розмірах: інвалідам І групи у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком, ІІ групи - 350% мінімальної пенсії за віком, ІІІ групи - 200% мінімальної пенсії за віком. Згідно зі ст.63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004 року, на 2005 рік затверджено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 332 гривні. Із письмових пояснень відповідача вбачається, що позивач отримував підвищення до пенсії з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року в розмірі 39,82 гривні, виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року, який набрав чинності 01.01.2006 року, ч.4 ст.13 Закону викладено в новій редакції: «Інвалідам війни пенсії або щомісячне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується інвалідам І групи у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам ІІ групи у розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам ІІІ групи у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». З 01.01.2006 року [PERSON] отримував підвищення до пенсії у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму. Таким чином, позивач має право на підвищення пенсії у встановленому Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, але тільки до 01.01.2006 року, оскільки з 01.01.2006 року було встановлено новий розмір підвищення до пенсії. Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд вважає за необхідне визнати незаконною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області щодо не виконання з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року і з 01.09.2009 року по 10.08.2010 року приписів ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та з 01.01.2004 року до 01.01.2006 року приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання пенсії по інвалідності, додаткової пенсії та підвищення до пенсії. Оскільки на час прийняття судом рішення вказані порушення відповідачем не усунені, суд приходить до висновку про зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, додаткової пенсії та підвищення до пенсії і провести відповідні виплати.

Outcome: partial