Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення недоотриманих коштів, зазначивши , що є потерпілим від аварії на ЧАЄС, працює та проживає в м.Коростені . Оскільки проживає та працює на території, що зазнала радіоактивного забруднення, то отримує доплату в сумі 10,50 грн. та допомогу в звязку з обмеженням вживання продуктів харчування в сумі 2,10 грн.. Відповідач в порушення ст.37,39 [PERSON] України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачує в недостатньому обсязі вказані компенсації і їх розмір не відповідає законодавчовстановленому. Просить стягнути недоотриману за період з 01.10.2009 року по 31.05.2010 року компенсацію в звязку з обмеженням вживання продуктів харчування та доплату за роботу на радіоактивнозабрудненій території. Позивач позов підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу в його відсутність на підставі поданих доказів. Відповідач позов не визнав, у судове засідання не з'явився, подав заперечення, в яких позов не визнав. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено , що позивач звернувся до суду з вимогами про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення компенсаційних виплат, передбачених [PERSON] України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( далі: Закон) за проживання та роботу на території, що зазнала радіоактивного забруднення відповідно до встановлених вказаним [PERSON] розмірів . Позивач проживає та працює в місті Коростені , територія якого згідно додатку №1 Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 року "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян , що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" знаходиться в зоні гарантованого добровільного відселення, отримує відповідні компенсаційні доплати, передбачені ст. ст. 37, 39 [PERSON] по місцю роботи та проживання . Ці обставини підтверджені такими доказами, як копія паспорту, посвідчення постраждалого від аварії на ЧАЕС, довідка, видана відповідачем. Відповідач не наполягає на застосуванні позовної давності . Інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи , та докази на їх підтвердження відсутні. З установлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини у сфері соціального забезпечення. Вирішуючи питання про те, яка правова норма за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягає застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такою є стаття 37, ч.1, абз.3 [PERSON], яка передбачає компенсації громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення на територіях радіоактивного забруднення у вигляді щомісячної грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати, та стаття 39,ч.1, абз.3 [PERSON],яка передбачає доплату громадянам , які працюють у зоні гарантованого добровільного відселення на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Вищевказані допомогу та доплату позивач отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 року , а саме: допомогу , передбачену ст. 37 [PERSON] , - в розмірі 2,10 грн., доплату, передбачену ст.39 [PERSON], в розмірі 10,50 грн. . Враховуючи принципи верховенства права, пріоритетності [PERSON] як нормативного акту, що має вищу юридичну силу , недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод , які передбачені ст. ст. 8 , 22 Конституції України, отримання позивачем допомоги та доплати, передбачених ст. ст. 37, 39 вищевказаного [PERSON] , не у визначених ним розмірах є порушенням його прав та законних інтересів, тому відповідно до ст. 8 ЦПК України при врегулювання спору, що виник між сторонами, застосуванню підлягає Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (справи Кечко проти України, Бурдов проти Росії) без врахування повноти бюджетного забезпечення його виконання, оскільки відсутність чи недостатність фондів державної влади не може виправдовувати невиконання передбачених [PERSON] зобовязань та порушувати приватновласницькі інтереси позивача в частині гарантованого йому [PERSON] його законного сподівання на отримання відповідних коштів. За таких обставин суд прийшов до переконання, що після прийняття Конституційним Судом України вищевказаних рішень дії відповідача були незаконними, оскільки звужували обсяг наданих позивачеві [PERSON] прав. Як передбачають вищевказані норми [PERSON] при обчисленні передбачених ними належних особі виплат враховується розмір мінімальної заробітної плати в певний часовий період. Враховуючи зазначене позивач недоотримав допомоги, передбаченої ст. 37 [PERSON] за виключенням одержаних ним коштів , в загальній сумі 2588,40 грн. відповідно до розрахунку за формулою 40% МЗЗ х n отримані кошти ( де МЗЗ розмір мінімальної заробітної плати в певний часовий період, n кількість часових періодів з однаковим значенням МЗЗ ). Доплати, передбаченої за ст.39 [PERSON] України, за вказаний період, за виключенням одержаних ним коштів, позивач недоотримав в загальній сумі 12922,00 грн., відповідно до розрахунку за формулою: 2МЗЗ х n отримані кошти ( де МЗЗ розмір мінімальної заробітної плати в певний часовий період, n кількість часових періодів з однаковим значенням МЗЗ ) . Відповідно до Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.05, зазначені виплати проводяться за місцем основної роботи та по місцю проживання громадян і розпорядниками бюджетних коштів , визначених для даних цілей, визначено безпосередньо управління праці та соціального захисту населення, яке щомісячно відповідно до зробленого ним замовлення отримує бюджетні кошти. Оскільки згідно ст.19,ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, дії відповідача, які виразились в нарахуванні та виплаті позивачеві доплати в розмірах менших законодавчовстановленим, є незаконними та порушують його права та законі інтереси. Як встановлено, саме відповідачем проводилось нарахування позивачеві доплат та відповідно до нього він отримував кошти з Державного бюджету, та не подано доказів того, що недоотримання позивачем належних йому відповідно до [PERSON] коштів сталось не з його вини, а його посилання на виконання нормативних актів, які не відповідають Конституції як основному закону держави, до уваги не приймаються. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню . При цьому суд застосовує способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачені ст. 16,п.8,10 ЦК України, та враховує можливість застосування передбачених законодавством заходів примусового виконання рішення з метою його реального виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved