Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

В серпні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованності по заробітній платі, в якому просив стягнути з відповідача заборгованність по заробіній платі, яка утворилась за період з квітня 2009 року та моральну шкоду, завдану порушенням його трудових прав (а.с. 3). Зазначені вимоги, підтримані ним в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем норм КЗпП України, всупереч яким адміністрація підприємства порушує терміни виплати заробітної плати, положенння щодо формування тарифної сітки та порядок проведення остаточого розрахунку із звільненим працівником. Розрахунок заборгованості по заробітній платі позивачем не наведені. Представник відповідача позов визнала в частині вимоги стягнення заборгованності невиплаченої заробітної плати, що утворилась за період роботи позивача та компенсації втрати частини заробітку, в зв'язку з порушенням термінів її виплати. В іншій частині просить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, представник відповідача послалась на відсутність вини власника , як передумови для задоволення позовних вимог в іншій частині та недоведеність позивачем факту завданої моральної шкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов [PERSON]. підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач працював в ТОВ "Нерудбудматеріали" начальником гірничого цеху з 24 квітня 2009 року до 29 червня 2010 року (а.с. 5-9). Суду [PERSON] показав, що заяву на звільнення написав через систематичне порушення власником підприємства норм КЗпП України - невиплату заробітної плати в установлені законом строки. Наказом директора підприємства [PERSON] було звільнено у строк, на якому він наполягав у заяві - з 29 червня 2010 року на підставі ст.38 КЗпПУкраїни (а.с. 9). Не заперечуючи самого факту порушення трудових прав позивача та наявності заборгованості підприємства по заробітній платі перед працівником і на даний час, представник відповідача, посилаючись на "світову фінансову кризу" наголосила на відсутності вини вланика в затримці заробітної плати, оскільки такий факт став не наслідком неналежної організації роботи підприємства, а підсумком негативної фінансової ситуації, що склалась в усьому світі. Разом з тим, положення ч.3 ст.38 КЗпП України передбачають право працівника на розірвання трудового договору у визначений ним строк, якщо власник не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, тобто право працівнкика на звільнення з таких підстав не є походним від провини підприємства, згадана норма за будь-яких умов зобов'язує власника провести звільнення у строк, на якому наполягає працівник. До того ж факт порушення підприємством норм ст.115 КЗпП України та п.3.4. розділу 3 Колективного договору щодо строків виплати заробітної плати був встановлений під час перевірки, проведеної державним департаментом нагляду за додержанням законодавтва про працю, в ході якої відносно керівника підприємства було складено відповідний припис та протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 12-20). Згодом, постановою начальника відділу територіальної державної інспекції праці у Полтавській області від 14 січня 2009 року (а.с. 87-88) директора ТОВ "Нерудбудматеріали" було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.188-6 КУпАП - невиконання законних вимог посадової особи держнаглядпраці, в т.ч. порушень, пов'язаних із дотриманням строків виплати заробітної плати. Факт порушення підприємством строків виплати заробітної плати був підтверджений по справі самим відповідачем - згідно наданої довідки, борг підприємства перед [PERSON] по заробітній платі на час розгляду справи судом склав 2656 грн., що по суті не заперечується самим позивачем. Оцінивши згадані докази відповідно до положень ст.ст.58,59 ЦПК України, суд вважає їх належними для того, щоби підтердити факт порушення відповідачем положень Колективної угоди, що прийнята на підприємстві (а.с.24) та норм КЗпП України в частині порушення вимог про строки виплати заробітної плати, та визнати згаданий факт правовою підставою для застосування ст.44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ст.38 КЗпП України - внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, предбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Приймаючи до уваги, що умови Колективної угоди не визначають розміру такої допомоги, судом в даному випадку застосовуються положення ст.44 КЗпП України в частині визначення розміру такої допомоги, що дорівнює тримісячному середньому заробітку. Приймаючи до уваги, що власником також були порушені вимоги ст. 116 КЗпП України - в день звільнення [PERSON] з вини власника з позивачем не був проведений остаточний розрахунок, вимоги [PERSON] стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку також підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо ) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, [PERSON] зазначив, що порушення відповідачем термінів виплати заробітної плати та тривала заборгованість фактично залишили його без засобів існування, що змусило його вживати додаткових зусиль для організації власного життя та матеріального забезпечення членів своєї родини. Подібне відношення відповідача - порушення права на оплату праці, за посиланням позивача є свідченням його відвертого нехтування правами працівників, які у нього працюють. Відсутність постійного заробітку позбавляють його та членів його сім'ї елементарних умов існування, додаткового напруження завдали пошуки нової роботи, нервове напруження відчуває постійно, яке не стає меншим із спливом часу, моральну шкоду оцінює розміром 50 000 грн. і просить стягнути компенсацію в повному розмірі. Факт заподіяння моральної шкоди на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки відповідач порушив конституційне право людини на своєчасне одержання винагороди за працю, і на думку суду є наслідком порушення підприємством положень Закону, відповідно до якого виплата заробітної плати є першочерговою виплатою. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, спрямовуючись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає і на яку вільно погоджується, враховуючи характер та тривалість страждань [PERSON], його вимоги щодо розміру компенсації моральної шкоди з врахуванням характеру представлених доказів, суд находить обгрунтованими частково, і розмір компенсації, який має бути відшкодований відповідачем, визначає в розмірі 1000 грн. Питання про судові витрати вирішене судом відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial