Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, вказуючи, що без належного дозволу до квартири прибудувала житлову прибудову літ. «а1» розміром 6,10x5,91м, та підвал літ. «а» розміром 6,22x3,50м (переобладнаний з частини загального підвалу) [ADDRESS]. Позивач підтримує позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом погодився, заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно зі ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалюєрішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №2020/Б від 17.12.1998 року [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]- Дністровському Одеської області. Позивачкою самовільно прибудовано до квартири [ADDRESS] житлову прибудову літ. «а1» розміром 6,10x5,91м, та підвал літ. «а» розміром 6,22x3,50м (переобладнаний з частини загального підвалу). За самовільне будівництво позивачка була оштрафована міською інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю. Розміщення самовільної будівлі узгоджено з санітарно - епідеміологічною службою, районним управлінням ГУМНС України в Одеській області, та не суперечить будівельним нормам, управлінням містобудування та архітектури міста. Згідно листа управління містобудування та архітектури від 05.10.2009 року № 70, вбачається що управління містобудування та архітектури не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] по вул.Паркова,8 кв.№26 в м. Білгород - Дністровський Одеської області на: житлову прибудову літ. «а1» розміром 6,10x5,91м, та підвал літ. «а» розміром 6,22x3,50м (переобладнаний з частини загального підвалу). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 331 ЦК України в якої визначені підстави набуття права власності на новостворене майно або обєкти незавершеного будівництва передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ з своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. В судовому засіданні встановлено, що позивач не мала належного дозволу на прибудову житлової прибудови до належній їй квартири, однак, з наданих письмових доказів, суд не вбачає істотних порушень будівельних норм і правил, відхилень від проекту і вважає, що дане самочинне будівництво не порушує права інших осіб та не суперечить суспільним інтересам. У відповідності до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом України , іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Оскільки правовідносини які виникли між позивачем та відповідачем, щодо здійснення самочинного будівництва користувачем земельної ділянки не врегульовані Цивільним Кодексом України та в силу ст. 11 ЦК України виходячи зі змісту якої цивільні права та обовязки, що виникають із дій осіб, хоча і не передбачених актами цивільного законодавства, але таких, що не суперечать йому підпадають під дію норм цивільного законодавства суд приходить до висновку, щодо можливості застосування до даних правовідносин аналогії закону та норм ч. З та 5 ст. 376 ЦК України, які регулюють подібні за змістом правовідносини. Ч.3 ст.376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу7 власника (користувача) земельної ділянки, суд, згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб

Outcome: approved