Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

В серпні 2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві зазначено, що 02 жовтня 2009 р. позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки. Відповідач проживає окремо від дитини та у добровільному порядку не приймає участі у матеріальному утриманні останньої. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка [PERSON] просила позов задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини в розмірі % частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2010 р. і до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому зазначала, що відповідач є працездатною особою та має можливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному в позовній заяві. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі % частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду - 02 серпня 2010 р., і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, в розмірі % частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON],, [INFO], та позивачка [PERSON]., [INFO], з 02 жовтня 2009 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] виданого 02 жовтня 2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області 22 квітня 2010 р. (а.с.З). Згідно довідки від 02 серпня 2010 р., виданої головою квартального комітету, позивачка [PERSON] та її малолітня дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS]) (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час позивачка разом з малолітньою дитиною проживають окремо від відповідача, який у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] (вказана обставина відповідачем не оспорювалось). Ч.З ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. (з наступними змінами та доповненнями), передбачає, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.З ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. При визначені розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує обставини справи, стан здоров'я, матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є працездатною особою, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні останній немає, тому відповідно до вищезазначеної норми, розмір аліментів слід визначити у частці від доходу. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком малолітній дитині [PERSON], [INFO], зобов'язаний до утримання дитини та має можливість сплачувати аліменти, тому суд вважає можливим визначити їх в розмірі % частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. За правилами ст.189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на утримання дитини, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що такий договір між сторонами не укладався, тому, при вищезгаданих обставинах з відповідача можуть бути стягнуті аліменти на утримання дитини на користь позивачки. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред'явлення позову - 02 серпня 2010 р. і до досягнення ним повноліття. В силу ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 51 (п'ятдесят одна) грн. 00 коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів.

Outcome: approved