Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

21 липня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області та, уточнивши заявлені вимоги 05.09.2010 року, посилається на ті обставини, що відповідно до ст.1 Закону України № 2195 1У від 18.11.2004 року " Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни та на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на виплату щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком . У 2006-2007 роках така допомога їй не виплачувалася, а у 2008 , 2009, 2010 роках була виплачена не у повному обсязі. Позивач вважає, що районним управлінням Пенсійного Фонду України порушені її права на отримання соціальної допомоги. З зазначеного питання вона зверталася до відповідача, але їй було відмовлено у проведені доплати надбавки до пенсії. [PERSON] просить відновити їй пропущений строк для звернення до суду; визнати дії УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу щодо відмови у нарахуванні та виплаті на її користь щомісячної соціальної допомоги до пенсії неправомірними; зобовязати відповідача перерахувати та виплатити їй недоплачену допомогу відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з 01.01.2006 року по 01.09.20100 року в розмірі 5783,70 грн., стягнути з відповідача недоплачені суми, а також зобовязати відповідача враховувати в подальшому при нарахуванні їй пенсії недоплачену щомісячну соціальну допомогу відповідно до вищеназваного Закону. У судовому засіданні позивач не була присутня , подала письмову заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача не з"явився до суду, подав 26.07.2010 року заперечення до позову, в яких заявлені позовні вимоги не визнає. Про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином , у зв»язку з чим , суд проводить розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 12 листопада 1935 року (а.с.19) та є особою, на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року, та має статус "дитини війни", що підтверджується посвідченням (а.с.20). Згідно статті 6 Закону №2195-1У дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року. Позивач [PERSON] у 2006-2007 роках не отримувала вищеназвану надбавку до пенсії, а почала її отримувати тільки з 01.01.2008 року, що підтверджується наданими відповідачем запереченнями та довідкою № 1262 від 08.07.2010 року ( а.с.10-14). До суду за захистом порушеного права позивач звернулась 21.07.2010 року та просить поновити їй строк звернення до суду. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач є людиною похилого віку, належить до категорії осіб, які потребують соціального захисту, не має додаткових коштів на придбання спеціальної юридичної літератури, з якої вона могла б дізнатися про порушення свого права, суд вважає за необхідне поновити їй строк звернення до суду за захистом порушеного права. Вирішуючи позовні вимоги щодо підвищення пенсії позивачу у 2006 році, суд виходить з наступного. Дію статті 6 цього Закону було зупинено на 2006 рік відповідно п.17 ст.77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року № 3235-ІУ. Проте, Законом України від 22 березня 2006 року №33 67-1V "Про внесення змін до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2006 рік" було внесено зміни та виключено п.17 ст.77 зазначеного закону. Ці зміни набули законної сили через 10 днів після опублікування 22 березня, тобто 2 квітня 2006 року було відновлено дію ст. 6 в редакції від 1 січня 2006 року. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними 19 січня 2006 року) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений [PERSON] Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. [PERSON] Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії "дітям війни", що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії "дітям війни". На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, які стосуються вимог про донарахування та виплату надбавки до пенсії у 2006 року задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Відносно вимог по виплатам за 2007 рік, суд виходить з наступного. Дію ст. 6 Закону на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (з урахуванням положень п. 12 ст. 71 нього Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, відновлено дію ст. 6 закону України № 2195-ІУ. Отже, управління Пенсійного фонду України повинно були зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року - були відсутні. Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, №1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Суд вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття "мінімальна пенсія за віком", про яке йдеться в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення. Положення ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком. Так, згідно з частиною 1 статті 62 Закону України від 19.12.2006 №489-У "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. У відповідності до частини 3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток. Крім того, згідно ч.2 ст.85 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 5.11.91 р. №1788-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія. Таким чином, відповідач повинен був підвищити пенсію починаючи з 9 липня по 31 грудня 2007 року на вищеназвані відсотки. Доводи відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як "діти війни" не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій "дітей війни" здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян - є хибними та спростовані вищенаведеними висновками. Суд зауважує, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суди не повинні приймати до уваги обставини, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. І тому до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Відносно вимог по виплатам за 2008 рік, суд виходить з того, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2007 року. Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VI "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України №2195-IV викладено в наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008 року - були відсутні. Проте, Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" N 107-УІ від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" №2195-ІУ в новій редакції. Таким чином, відновлено дію ст. 6 Закону України №2195-ІУ. Ст. 58 ЗУ "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн. Отже, відповідач повинен був провести підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону починаючи з 22 травня 2008 року і по час розгляду справи судом, оскільки Законами України « Про державний бюджет України на 2009 рік » та « Про державний бюджет на 2010 рік » не призупинялася дія ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, суд вважає, що відповідач починаючи з 22 травня 2008 року неправомірно застосовує п. 8 Постанови [PERSON] Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року, якою встановлено, що "дітям війни" (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії виплачується підвищення у розмірах : з 22 травня - 48,1 гри., з 01 липня - 48,2 грн., з 01 жовтня - 49,8 грн., бо ці положення суперечать Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року. У добровільному порядку на звернення позивача ( а.с.18) відповідач не здійснив їй перерахунок та виплату надбавки до пенсії як „ дитині війни , про що свідчить його лист- відмова від 09.07.2010 року за № 1261/05-33 ( а.с.15-17). Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивача до суду. Суд вважає , що позивачем доведені та підлягають задоволенню позовні вимоги в частині: визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови у перерахуванні та виплаті надбавки до пенсії за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 01.09.2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком; покладення зобов'язання на відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 01.09.2010 року, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці яка була виплачена у цей період позивачу у меншому розмірі ніж передбачено зазначеними нормами закону або не виплачена. Суд не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись па відсутність коштів, як на підставу невиконаний своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону. Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення "Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження па підставі н. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення щодо призначення, донарахування перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено па відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача. Між тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача, викладені у первинному позові щодо стягнення з відповідача сум недоплаченої надбавки до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2006 року по 01.08.2010 року в розмірі 5783 грн.70 коп., оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом. Згідно із ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується , якщо інше не встановлено законом. Аналогічні роз»яснення надані і у інформаційно- методичному листі Верховного Суду України № 6-11 від 12.04.2010 року. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про покладення зобов"язання на відповідача здійснювати у подальшому виплати надбавки у встановлених ст. 6 вищеназваного Закону розміру, оскільки порядок та підстави нарахування допомоги можуть бути змінені законодавством, тому суд не може застосувати такий спосіб захисту прав на майбутнє, як визначення обов"язку суб"єкта владних повноважень здійснювати виплати у конкретному розмірі. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач є пенсіонером , людиною похилого віку та інвалідом, не має інших, крім пенсії доходів та згідно до ст.82 ЦПК України, суд звільняє позивача від сплати недоплаченого судового збору за вимоги немайнового характеру в сумі 8 грн.50 коп. та від сплати недоплаченої суми ІТЗ- 90 грн. Враховуючи, що Пенсійний Фонд є державний органом, якій фінансується із державного бюджету судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial