Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 26 березня 1998 року [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON] LA., яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], купили квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській товарній біржі, що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №22690 від 26 березня 1998 року. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, [PERSON] передав [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], ключі від квартири, а вони передали йому грошові кошти за придбане нерухоме майно,вселились в квартиру . 30 березня 1998 року право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Відповідач будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являв, право на квартиру не оспорював. Позивачка просить суд вищезазначений договір купівлі-продажу квартири визнати дійсним. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, який укладений між сторонами від 26 березня 1998 року, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та просив суд позов задовольнити. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином, про що у справі є поштове повідомлення ( а. с. 25), причину неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦК України( в редакції 1963 року), який був чинним до 1 січня 2004 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що 26 березня 1998 року [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] купили квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській товарній біржі, що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №22690 від 26 березня 1998 року (а. с. 15- 16 ). Відповідно до умов договору купівлі-продажу, [PERSON] передав [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], ключі від квартири, а вони передали йому грошові кошти за придбане нерухоме майно, вселились в квартиру та здійснювали повноваження власників квартири. ЗО березня 1998 року право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Відповідач будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являв, право на квартиру не оспорював (а. с. 16- зворот). 04 вересня 1999 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 7367, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадмінітсрації виконкому Одеської міської ради ( а. с. 12). 21 квітня 2002 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 3800, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси ( а. с. 14). 10 жовтня 2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 919, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Жиліна» ( а. с. 7). Відповідно ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Однак згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки 26 березня 1998 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі- продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved