Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до управління ПФУ в Онуфріївському районі Кіровоградській області, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, атакож з 22.05.2008 року по день розгляду, посилаючись нате, що він, як дитина війни, відповідно до ст. 6 Закону з 1 січня 2006 року має право на отримання щомісячної допомоги у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках така допомога йому відповідачем не виплачувалась, а з 2008 року виплачувалась у неповному обсязі, а лише в розмірі 10% від прожиткового мінімуму для непрацездатних. У судове засідання ні позивач, ні представник відповідача не з'явилися, хоча позивач та відповідач були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності з ст. 197 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутність. Начальник управління ПФУ в Онуфріївському районі Кіровоградської області [PERSON] у запереченні на позов просила суд розглядати справу за відсутність представника відповідача та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Рішенням Конституційного Суду України по справі № 1-29/2007 від 09.07.2007р. визнано таким, що не відповідає Конституції України, пункт 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від 19.12.2006, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону ;рішенням Конституційного Суду. України № 1-28/2008 від 22.05.2008р. визнано таким, що не відповідає Конституції. України, Розділ II Закону Україні і "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-УІ від 28.12.2008р., на 2008 рік щомісячна соціальна допомога, передбачена в статті 6 Закону виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Разом з тим, рішення про відновлення дії вищевказаних законодавчих актів України, у редакції, чинній до внесення змін до них Верховною Радою України не приймалося. Відповідно до норм статті 6 Закону «дітям війни» пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України ( ст. 7 Закону № 2195) а не з коштів бюджету Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 (далі - Положення). Відповідно до п.15 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають в його управлінні. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Пункт 9 Положення «Про Пенсійний фонд України» передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають. З 01.01.2008 року і по теперішній час позивачу проводиться доплата до пенсії, як «дитині війни» у розмірі десяти відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-УІ від 28.12.2007р. Також на даний час законодавством не прийнято жодного нормативного акта на виконання вказаних вимог Закону, не визначено на законодавчому рівні які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку про задоволення позову наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Судом встановлено, що відповідно до ксерокопії паспорту, пенсійного посвідчення позивач народився 3 вересня 1937 року, а тому він є «дитиною війни» і має право на пільги передбачені Законом. Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону, дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 від 19.12.2006року № 489-У дію ст. 6 Закону на 2007 рік зупинено. Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення п.12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними. Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України, відповідно до якої Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення зворотної дії в часі не має. Згідно п.п. 2 п. 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року №107-VI, ст. 6 Закону викладено в новій редакції, згідно з якою дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Частиною 4 статті 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року №3551-XII визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 п.п. 2 п. 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року №107-VI, визнано неконституційним. Судом встановлено, що з 1 січня 2008 року позивачу підвищено пенсію на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на підставі ст. 6 Закону(в редакції від 28.12.2007 року). З 22 травня 2008 року на підставі рішення Конституційного Суду України №10- рп/2008 перерахунок пенсії з урахуванням ст. 6 Закону (в редакції від 18.11.2004 року) позивачу управлінням Пенсійного фонду України в Онуфріївському районі Кіровоградської області не проводився. З огляду на викладене, відповідачу належить здійснити позивачу перерахунок пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року по 31.08.2010 року. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. У справі „Кечко проти України' Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі (Case 41Y74 van Duyn v.Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка дітей війни, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе і право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії. Посилання відповідача на неврегульованість питання обчислення розміру пенсії дітям війни чинним законодавством, не приймається судом до уваги, оскільки ст. 6 Закону визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. З огляду на викладене, дане питання цілком врегульоване чинним законод авством України. Окрім того, незважаючи на компетенцію деяких органів влади по наданню обов'язкових роз'яснень щодо виконання вимог законодавства, наявність чи відсутність будь-яких відомчих чи міжвідомчих роз'яснень, інструкцій та розпоряджень щодо механізму виконання норм Закону України не може бути підставою для невиконання цих норм, якщо це тягне за собою порушення прав та законних інтересів громадян України. Ст.1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорю вальних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до зазначеної норми Закону, забезпечуючи захист порушених прав позивачів, враховуючи, що згідно вище вказаного законодавства, перерахунок пенсії належить до обов'язків компетентних органів Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, про необхідність зобов'язати відповідача самостійно здійснити щомісячне нарахування підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за відповідні періоди з врахуванням раніше нарахованих та виплачених сум. Зважаючи на те, що суд не вправі виконувати функції суб'єкта владних повноважень, покладені на нього законом, та те, що питання перерахунку пенсій відносяться до компетенції органів Пенсійного фонду України, суд визнав необхідним зобов'язати управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного підвищення до пенсії позивачу, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а також починаючи з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни та здійснити їм виплату. На підставі ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року № 2195- IV (із змінами та доповненнями), ч. 4 ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХП, ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-1, ст. 58, п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006року № 489-V, п. 2 п. 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін додеяких законодавчих актів України від 28.12.2007року № 107-УІ, рішень Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, Законом України № 835-УІ від 26 грудня 2008 року «Про Державний бюджет України на 2009 рік», Законом України № 2154 - VI від 27 квітня 2010 року «Про державний бюджет на 2010 рік»,

Outcome: approved