Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі на посаді менеджера з заготівлі лому металу в ТОВ «Вторметхарків», стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2009 року по день поновлення на роботі, сума якого на день подачі позову складає 966,00 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 02.02.2009 року прийнятий на роботу в ТОВ «Вторметхарків» на посаду менеджера з заготівлі лома металу базового цеху. Згідно посадових обов'язків він мав шукати та здійснювати заготівлю лома, що передбачає його пересування по місту Харкову та області з метою знаходження потенційних продавців металу. За весь період роботи у відповідача жодних претензій до нього щодо виконання ним своїх обовязків не пред'являлось, правила внутрішнього трудового розпорядку та трудову дисципліну він не порушував. Оскільки в період з квітня 2009 року по червень 2009 року на підприємстві проводилось скорочення штатів адміністрація підприємства запропонувала йому в усному порядку написати заяву про звільнення з ТОВ «Вторметхарків» за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпПУ. Він відмовився писати вказану заяву, так як чинне законодавство не передбачає при звільненні за власним бажанням або при звільненні за згодою сторін подальшу оплату відповідачем вихідної допомоги., а звільнення за скороченням штату передбачає виплату підприємством вихідної допомоги у розмірі подвійного окладу. Проте після відмови позивача писати заяву про звільнення за власним бажанням, адміністрація ТОВ «Вторметхарків» повідомила йому про відсутність позивача па робочому місці 19.05.2009 року без поважних причин. Відповідач посилається на те, що він мав щодня ставити свій підпис в журналі реєстрації прибуття та відбуття,але йому не було відомо про вказаний журнал та він не був належним чином повідомлений про введення в дію на підприємстві нових правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідач неодноразово направляв на його адресу письмові повідомлення з пропозицією повідомити про причину відсутності на робочому місці. Проте зазначені в листах відомості іцодо його відсутності на робочому місці більш ніж трьох годин не відповідає дійсності. Окрім цього його не ознайомили у встановленому законом порядку з наказом про його звільнення. В періоо з 01.06.2009року по 31.07.2009 року заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу складає 996,00 грн. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив скасувати наказ № 33 від 25.06.2009 року ТОВ Вторметхарків», поновищи його на роботі на посаді менеджера з заготівлі лому є ТОВ « Вторметхарків»: стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2009 року по день поновлення на роботі, який станом па 26.05.2010 поку складає 8366,99 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 гри. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в остаточній редакції, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з "явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В запереченнях, наданих до суду відповідач просить залишити без задоволення позовну заяву [PERSON], посилаючись на безпідставність вимог позивача і про правильну оцінку керівництвом підприємства ситуації при відсутності [PERSON] на робочому місиі. Третя особа- директор ТО В « Вторметхарків» [PERSON] в судове засідання не з 'явився, причину неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що з 02.02.2009 року [PERSON] прийнятий на роботу в ТОВ «Вторметхарків» на посаду менеджера з заготівлі лому металу базового цеху. Згідно наказу № 33 від 25.06.2009 року [PERSON] звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. 17.06.2009 року [PERSON] надіслано листа з пропозицією терміново з'явитись у відділ кадрів для зясування причин його відсутності на роботі з 19.05.2009 року і попередженням щодо звільнення його з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Як вбачається з листа [PERSON] на адресу директора ТОВ «Вторметхарків», [PERSON] повідомляє, що твердження адміністрації підприємства щодо його відсутності на роботі не відповідає дійсності, оскільки він в зазначений період знаходився на роботі та виконував посадові обов 'язки. Матеріалами справи встановлено також, що співробітниками ТОВ « Вторметхарків'» складені акти про відсутність робітника на робочому місці 25.06.2009року, 19.05.2009 року, наявні доповідні записки начальника відділу кадрів [PERSON] віосутність [PERSON] на робочому місці. Будь-яких доказів щодо повідомлення [PERSON] належним чином та у відповідності до чинного законодавства, про звільнення його з роботи за прогул адміністрацією ТОВ « Вторметхарків» не надано. Також відсутні докази, які з достовірністю підтверджують відсутність [PERSON] на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня Окрім цього відсутні відомості про ознайомлення [PERSON] з наказом про його звільнення на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Таким чином суд вважає, що звільнення [PERSON] було провеоено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства та без додержання Відповісти до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про витату працівникові сеоеднього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, стягнення сереонього заробітку за час вимушеного прогулу але не більш ніж за один місяць підлягають негайному виконанню. З ТОВ «Вторметхарків» па користь [PERSON] відповідно до ст... 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2009 року по 26.05. 2010 року у розмірі 8366 гри. 99 коп. Стаття 237-1 КЗпП України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ніш органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщопорушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає ствердження позивача про спричинення йому моральної шкоди діями відповідача обгрунтованими, проте розмір спричиненої моральної шкоди позивачем завищений, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved