Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

21.07.2010 р. позивач звернулася з позовом до суду відповідача про стягнення аліментів на її користь для утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 25 % від заробітку відповідача, згодом уточнивши позовну заяву, зазначивши, що просить стягнути аліменти в сумі 1500 грн., посилаючись на те, що відповідач є «індивідуальним» підприємцем. В позові зазначила, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву від 23.07.2010 р., в якій просить призначити справу до слухання за її відсутності, через те, що вона та син проживають у Російській Федерації (а.с. 5). Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 25 % від заробітку чи 250 грн. на місяць. Зазначивши, що він є приватним підприємцем, дохід його є нестабільним, матеріальну допомогу синові він надавав в розмірі 50 доларів США щомісяця, а бувало і 100 доларів США, до того часу як не потрапив до лікарні з переломом ноги, та переніс операцію, після цього матеріальну допомогу надавав, але нестабільно. Від утримання дитини не відмовляється, пояснивши, що крім грошей він передає дитині харчі та одежу на надалі буде надавати таку допомогу, окрім аліментів за рішенням суду. Має борги зі сплати за лікування та операцію, тому не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж зазначив. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони у справі в період з 1999 р. по 2005 р. перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають спільну дитинну [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, довідкою Дніпропетровського міського управління юстиції Жовтневого відділу реєстрації актів цивільного стану № 648/03-80 від 18.10.2005 р. (а.с.2,4). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою паспортної служби ІРЦ МУП ЕЦП відділення №4 від 07.07.2010 р. (а.с.З) та відповідачем не оспорюється. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, індивідуальним, а не солідарним. Відповідач зареєстрований як фізична особа-суб'єкт малого підприємництва. Вид його діяльності - роздрібна торгівля промисловим товаром, інші: купівля, продаж, обмін та ремонт мобільних телефонів. Відповідно до звітів, які подавалися ним до Бердянської податкової інспекції, за перший квартал 2010 р. обсяг виручки складає 2000 грн., за другий квартал -5000 грн., третій квартал - 2000 грн., та щокварталу сплачено 600 грн. єдиного податку, що підтверджується копіями звітів (а.с.21-23). Тобто з наданих суду звітів, вбачається, що дохід відповідача є мінливий. В середньому на місяць дохід складає від зазначеного виду діяльності 1000 грн. (2000+5000+2000=9000:3 квартала (9 міс.)= 1000 грн.) З наданих відповідачем копій заяв на переказ та його пояснень, вбачається що ним було переведено грошові суми на ім'я позивача для утримання дитини у квітні 2008 р. - 100 доларів США, вересні 2008 р. - 2000 російських рублів, листопаді 2008 р. - 50 доларів США, травні 2009 р. - 2000 російських рублів, вересні 2009 р. - 100 доларів США, жовтні 2009 р. -50 доларів США, листопаді 2009 р. -100 доларів США, квітня 2010 р. - 50 доларів США (а.с. 24-28). Відповідно до копій виписки з історії хвороби № 13771-1276 та №13305-1250 відповідач 26.12.2008 року отримав травму, з 26.12.2008 р. по 14.01.2009 р. лікувався у травматологічному відділені, 31.12.2008 р. була зроблена операція «открытая репозиция, остеосинтез правой б/берцовой кости винтами, серкляжем. Имболизация гипсовой повязкой». В період з 07.12.2009 р. по 18.12.2009 р. перебував в травматологічному відділені Бердянської міської лікарні з приводу видалення металоконструкції (а.с. 31-32). Згідно зі ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів має врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участи у справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів саме в сумі 1500 грн. на утримання дитини та не надано доказів на підтвердження цього. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на викладене, враховуючи матеріальний стан сторін, стан здоров'я, а також те, що мінімальний розмір аліментів не може бути нижчим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial