Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

13.07.2010 р. позивачка звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії (а.с.б-7). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що має статус «дитини війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., зокрема в п. 5.4 якого було встановлено, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це стосується протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони». Рішенням Конституційного Суду України положення, що обмежували право на щомісячну соціальну державну допомогу у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. б Закону, було визнано такими, що не відповідають Конституції України та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. Попри те, відповідач не здійснив виплату належної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону та гарантованої Конституцією України за 2009 р., чим грубо порушив її права. Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати їй щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за 2009 р.; зобов'язати відповідача здійснити перерахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та забезпечити відповідні виплати за 2009 р.; судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання сторони не з'явились. Про час та місце судового розгляду¦ повідомлені належним чином. Представник відповідача надав письмові заперечення. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Правовий статус дітей війни, основи їх соціального захисту встановлюються Законом України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-ІУ від 18.11.2004 (із змінами та доповненнями). [PERSON] гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і соціальної підтримки. Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менш 18 років. Судом встановлено, що позивачка має пільги визначені Законом України»Про соціальний захист дітей війни", що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.8). Згідно зі ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної Пенсії за віком. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист. Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету і підвищується у зв'язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Законом «Про Державний бюджет України на 2009 рік» положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялось, а отже допомога в 2009 р. мала нараховуватись у визначених цим Законом розмірах. Згідно ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 19, ч. З ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідачем не надано суду доказів та не доведено правомірності свого рішення щодо виплати позивачці державної соціальної допомоги не у розмірі визначеному ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни". Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги пріоритетність законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню -необхідно: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачці помісячної соціальної допомоги за 2009 р. відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язати відповідача здійснити їй перерахунок їй виплату щомісячної державної соціальної допомоги з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до вказаного Закону з урахуванням виплаченої соціальної допомоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже на користь позивачки підлягають стягненню з відповідача 45,50 грн. (37+8,50 а.с.1-5) .

Outcome: approved