Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 12.11.2009 року, позивач декілька разів уточнював свої позовні вимоги, остаточно уточнивши 24.06.2010 року. Позивач та його представник в судовому засіданні, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач в особі представника за дорученням [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме в сумі 3227,56 гривень заборгованості по невиплаченій заробітній платі, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільнені позовні вимоги не визнала, посилаючись на ті обставини, що18 серпня 2008 року було розпочато процедуру банкрутства підприємства на підставі ухвали Господарського Суду Харківської області по справі Б-39/90-08 та встановлено мораторій щодо припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання зобов»язань, таким чином несвоєчасна сплати заборгованості по заробітній платі має місце не з вини підприємства, в частині стягнення моральної шкоди заперечували з тих підстав,що вини підприємства в затримці платежів не існує, стосовно виплати компенсації за невикористану відпустку та застосування інфляції своєї позиції не висказала. Ознайомившись з поясненнями сторін , дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає ,що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 01.10.2008 року до 10.08.2009 року, працюючи головним механіком підприємства , що доказується витягом з трудової книжки позивача. З довідки ,яку видав відповідач 15.09.2009 року за №586 (арк..18-19) надав на запит адвоката [PERSON] позивачу вбачається, що заборгованість по заробітній платі за період : грудень 2008 року -2091,31 гривень, січень 2009 року-1929,44 гривні , ,лютий 2009 року 1924,08 гривень,березень 2009 року 1944,15 гривень, квітень 2009 року в сумі 1900,00 гривень, травень 2009 року 1900,00 гривень, червень 2009 року 1920,22 гривень, серпень 2009 року 1369,38гривень ,що в цілому складає 16828,58 гривень. Також надав підтвердження ,проти якого позивач не заперечував, що за цей період позивачеві було сплачено частинами деякі суми , що в цілому складає 5873,24 гривень. В судове засідання відповідач надав довідку без номеру від 17.12.2009 року згідно з якою суму заборгованості по невиплаченій заробітній платі відповідача перед позивачем станом на 31.03.2009 року згідно з актом перевірки аудиторської фірми складає 2804,49 гривень, вказавши також , що за вересень 2009 року позивачу нараховано до сплати 93,26 гривень, що що зовсім не зрозуміло суду, бо позивач був звільнений з роботи10.08.2009 року ,тому згідно з вимогами діючого законодавства про працю, йому зовсім ніякої заробітної плати не могло бути нараховано. Надані суду довідки ,суд вважає суперечними, суд приходить до висновку, що відповідачем навмисно надані довідками з указуванням різних сум ,що виплачені позивачу з метою заплутати суд та не дати суду постановити рішення згідно дійсних матеріалів справи. Згідно з наданими суду платіжними відомостями про виплату заборгованості по заробітній платі позивачу, вбачається, що відомості про суми ,вказані в відомостях не співпадають ані з відомостями наданими в довідці від15.09.2009 року за №586 (арк..18-19), а ні з відомостями від 17.12.2009 року (арк..справи40), а ні з відомостями,вказаними в довідці від 13.04.2010 року (арк..справи 75). Крім того позивач, в судовому засіданні 15.03.2010 року категорично заперечував проти факту отримання ним сум за наданими двома відомостями в загальному розмірі 1022,07 гривень і тільки в судовому засіданні 22.07.2010 року пояснив, що після судового засідання,що відбулося в березні 2010 року до нього додому приїхав співробітник заводу (ім.»я якого він не назвав та привіз вищевказану суму готівкою)тому він не буде наполягати на стягненні само цієї суми. Згідно з актом аудиторської перевірки заборгованість відповідача перед [PERSON] по заробітній платі по рахунку 661 склала на 31.03.2009 року 2804,49 гривень , але після цього позивач працював до 10.08.2009 року , йому не було сплачено в повному обсязі кошти за відпустку в липні 2009 року, не проведено перерахування відпускних після відкликання з відпустки. Суд вважає, що доводи представника відповідача про сплату частки заборгованості відповідачем позивачу та наявність меншої суми заборгованості не довів. Судом неодноразово роз»яснено учасникам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тим обставинам , що докази подаються сторонами, а судом тільки оцінюються ,також як і ті обставини, що суд не має можливості вийти за межі позовних вимог. Суд неодноразово зобов»язував відповідача довести обґрунтованість тих відомостей, що не співпадають стосовно суми боргу, але суд вважає, що відповідач суду належних доказів не надав. Суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем складає ,як указано в довідці від 15.09.2009 року за №586 (арк..18-19) суму 16828,58 гривень(але фактично з станом на 13.04.2010 року позивачу було нараховано 16938,30 гривень) , сплачено до державних фондів 3229,88 ,виплачено за відомостями 4073,24 , виплачено після судового засідання 1022,07, тобто заборгованість становить 8613,11 гривень Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 52781,64гривень суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, бо ухвалою Господарського Суду Харківської області по справі Б-39/90-08 від 18.08.2008 року стосовно Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» розпочато процедуру банкрутства та встановлено мораторій щодо припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання зобов»язань, таким чином несвоєчасна сплати заборгованості по заробітній платі має місце не з вини підприємства. Позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходу (індексу інфляції) в сумі 1017,38 гривень та позовні вимоги стягнення витрат за надання правової допомоги в сумі 2500,00 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі, бо відповідач винен компенсувати позивачу втрату частини доходу, на які знецінилася купівельна можливість індекс інфляції , який підтверджено довідкою Головного Управління статистики в харківській області від 11.02.2010 року № 12-25/593 , що складає за 2008 рік 102,1%, за рік з грудня 2008 року по грудень 2009 року знецінення мало місце в 1,123 рази, за січень 2010 року 101,8%, лютий 2010 року 101,9%, березень 2010 року 100,9% , з квітня 2010 року знецінення гривні припинилося. Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно з вимогами ст.4 Закону України « Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації ,який установлюється в розмірі 101 відсотка. Статтею 8 цього закону встановлено, що перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом ,здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця ,у якому виникли підстави для перегляду. Відповідні норми проведення індексації заробітної плати при порушенні терміну її виплати встановленні Законом України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159. В частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного: згідно вимог ст..237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню , бо позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди та наявність причинного зв»язку між невиплатою йому відповідачем заробітної плати , введеним у зв»язку з банкрутством мораторієм та наявністю немайнових втрат , понесених погіршенням стану його здоров»я. На підставі вимог ст.21 КЗпП України працівник зобовязаний виконувати обовязки, що покладені на нього трудовим договором сумлінно та дотримуючись вимог внутрішнього розпорядку, власник або уповноважений ним орган зобовязаний сплачувати заробітну плату належним чином в термін, передбачений колективним договором. На підставі вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. На підставі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всі сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Відповідачем заробітна плата не виплачена своєчасно ,чим порушені вимоги ст.21,115,116 КЗпП України. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково . Суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь бюджету державне мито в сумі 102,00 гривень та витрати за інформаційно- технічне забезпечення судового розгляду в сумі 120,00 гривень на підставі вимог ст.ст.81,88 ЦПК України, також слід стягнути витрати, понесені сплатою за надану правову допомогу..

Outcome: partial