Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

\~\~ \~\~ Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що 14.12.2007 року між ним та філією ВАТ КБ „Надра було укладено кредитний договір №18/2007/3320 Фжр згідно з яким позивачу було надано кредитні кошти на суму 81 000 доларі США на купівлю квартири строком до 12.12.2030 року включно під зобовязання повернення кредиту, сплаті відсотків та інших платежів в зазначені договором строки. Відповідно до п. 3.3.1 договору сума мінімально необхідного платежу складає 893, 77 доларів США. Згідно п.3.3.2 договору платіж повинен сплачуватися у валюті кредиту. Позивач вважає, що умови договору є несправедливими, оскільки зобовязання повинно виконуватися у валюті кредиту за комерційним курсом банку, а не за офіційним, валютні ризики повністю покладено на позичальника, через фінансову кризу його доходи зменшилася, чого він не міг передбачити під час укладання договору кредиту. Позивач просить змінити умови договору, зазначивши, що погашення кредиту повинно здійснюватися у національній валюті або у доларах США за курсом, який існував на дату укладання договору В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.\~\~ Представник відповідача заперечував проти позову у повному обсязі, надав заперечення на позов, в яких зазначив, що\~\~за приписами ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовими актом (п.1,2 ст. 533 ЦК України). Тобто чинне законодавство України забороняє застосування іноземної валюти лише як засобу платежу в розрахунках між резидентами, однак не містить приписів щодо заборони на визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязані надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність кошти це кошти у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.. 47 та 49 вказаного закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції на підставі банківської ліцензії. Умовами кредитного договору не передбачено зміна договору внаслідок зростання курсу долара. До того ж п. 6.1. Кредитного Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове, або повне невиконання своїх зобовязань за цим Договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим Договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха. Під час укладання кредитного Договору Позивач погодився з умовами Договору про надання кредиту в доларах США, що передбачає погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом в доларах США. Крім того, відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обовязковими для виконання сторонами. При укладенні кредитного договору позивач не був обмежений у можливості отримати кредит як в іноземній, так і в національній валютах. Валюту кредитування у вигляді Долара США позивач обрав на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст.. 36 З У „Про [PERSON] України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю встановлюється НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема Долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу не настане. Згідно із ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, статтею 203 ЦК України. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст право чину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Тобто, вирішуючи спір про визнання угод недійсними, необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Як вбачається з позовної заяви, Лупа ненко О.В. вимагає визнання недійсним кредитного договору з тих підстав, що в звязку з коливанням курсу Долару США на міжбанківських торгах в бік зростання офіційного курсу, встановленого НБУ вказана зміна обставин покладає надмірне обтяження на позичальника по відношенню до виконання ним своїх договірних зобовязань і у звязку з чим він несе додаткові витрати, через що отримана ним користь стає мінімальною. Відповідно до ст.. ст.. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обовязковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено ст.. 617 ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Outcome: dismissed