Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] України «Про захист прав споживачів» і ЦК України, звернулась до суду з позовом, який надалі був уточнений, про визнання недійсними окремих положень - пунктів 1.4.1.5, 1.4.1.5.1. частини 2 кредитного договору № МЬ-501/230/2006 від 14 вересня 2006 року, укладеного з відповідачем - на цей час - ПАТ «ОТП Банк», та додатку 1 - «Графік повернення кредиту та сплати відсотків»; внесення змін до кредитного договору шляхом доповнення ч.І ст. 2 реченням: «Ціна кредитного ресурсу на дату укладення договору становить 401475 грн. Погашення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється виключно в національній валюті України»; зобов'язати банк зробити перерахунок платежів, здійснених за договором, у національній валюті України та скласти новий графік погашення кредиту в гривнях. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на необґрунтованість позову та виконання банком всіх вимогдоговору, укладеного належним чином між ним і позивачем. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року між відповідачем - на той час - ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МЬ- 501/230/2006, за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 79500 доларів США, строком до 14 вересня 2021 року, зі сплатою 16,32 % річних за користування кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав договірні умови, надав гроші, однак [PERSON] не виконує свої зобов'язання належним чином, через що у неї створилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. [PERSON] під час укладання договору 14.9.2006 р. та включно до 11.6.2009 р. не заперечувала проти договору та зазначених в ньому умов. Суд не вбачає підстав для змінення умов договору і визнання недійсним його окремих положень, оскільки не доведено, що умови договору № МЬ-501/230/2006 від 14 вересня 2006 року, зокрема пункти 1.4.1.5., 1.4.1.5.1, не відповідають чинному законодавству України та волевиявленню осіб. [PERSON] мала можливість реструктуризації заборгованості, від чого вона відмовилась. Позивач також не скористалася правом дострокового повернення кредитних коштів без будь-яких штрафних санкцій зі сторони банку. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. З листа Національного банку України від 7.12.2009 року № 13-210/7871-22612, вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. «ОТП Банк» має ліцензію НБУ № 191 від 8.11.2006 р., дозвіл №191-1 від 8.6.2006 р. та додаток до цього дозволу на здійснення банківських операцій у іноземній валюті. Вик. Чугуни

Outcome: dismissed