Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок № 16 з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Центральній в с. Дубки Сарненського району Рівненської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 24 листопада 2006 року, та у встановленні факту права власності [PERSON] на даний житловий будинок. У судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав, просить позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов недоведений, безпідставний та до задоволення не підлягає із наступних підстав. Позивачем на обґрунтування позовних вимог суду надані світлокопії заповіту [PERSON], свідоцтва про смерть спадкодавця, з якого вбачається, що [PERSON] помер 24 листопада 2006 року; архівного витягу, з якого вбачається, що рішенням Люхчанської сільської ради № 6 від 27 лютого 1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка для обслуговування індивідуального житлового будинку та погосподарських будівель площею 0,25 га, технічного паспорту спірного будинку, виготовленого 03.12.2009 року. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації. Враховуючи те, що позивач на обґрунтування позовних вимог не надав суду акт введення в експлуатацію нерухомого майна, відповідного дозволу органів ДАБК щодо житлового будинку, суд приходить до висновку що позов є безпідставним. Також доводи позивача про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті батька в 2006 році, оскільки здійснює догляд за мамою, не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку, тобто відповідач [PERSON], [INFO], має право на обовязкову частку у спадщині. За ст.ст. 1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, спадкуванням є перехід належного спадкодавцю майна або його частини до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому ненабуття права власності на річ спадкодавцем не дає підстав на виникнення такого права у спадкоємців останнього. Надані позивачем копії заповіту, свідоцтва про смерть спадкодавця, архівного витягу, технічного паспорту спірного будинку, виготовлений 03.12.2009 року, такими доказами не являються та не стверджують право власності спадкодавця на вказане майно.

Outcome: dismissed