Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

В серпні 2010 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ, відділення № 4 філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ про стягнення невиплаченої процентної ставки за депозитним договором та моральної шкоди. В позовній заяв позивач вказав, що 15 лютого 2008 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір, за умовами якого він вніс на депозитний рахунок кошти в сумі 10\~000 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 78\~000 гривень, строком на 12 місяців під 10,8 % річних. Після закінчення дії даного договору він звернувся в відділення банку про повернення вкладу та нарахованих процентів. В порушення вимог п.п. 3.4.3 та 3.4.4 Договору банк вклад йому не повернув, а проценти в сумі 1 080 доларів США виплачував частинами по 10, 20, 120 доларів США протягом року, що змусило його протягом 27 разів відриватися від свого звичайного способу життя, затрачати час для відвідування відділення банку та вистоювати в чергах. Депозитний вклад банк повернув йому також частинами 14 травня 2010 року 2 002 долари США, 8 червня 2010 року 3 000 доларів США, 15 липня 2010 року 3 000 доларів США, 2 серпня 2010 року 2 000 доларів США. В звязку з такими обставинами в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України 10\~873 гривні з врахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання, 3% річних від суми неповернутого боргу та моральну шкоду в розмірі 3\~000 гривень. Позивач в судове засіданні не зявився, в позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] позов не визнає, посилаючись на те, що в період з 10 лютого 2009 року по 10 лютого 2010 року в банку «Надра» було введено мораторій та призначено тимчасову адміністрацію і відповідно до вимог ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на час дії мораторію банк звільняється від цивільно-правової відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання своїх зобовязань. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір № 312977, за умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок кошти в сумі 10\~000 доларів США строком на 12 місяців під 10,8 % річних. 5 лютого 2009 року позивач звернувся до банку «Надра» з заявою про повернення йому банківського вкладу та процентів в звязку з закінченням 15 лютого 2009 року терміну дії депозитного договору Згідно постанови правління Національного банку України № 59 від 10 лютого 2009 року в банку «Надра» було введено мораторій та призначено тимчасову адміністрацію і такий мораторій та тимчасова адміністрація діяли до 10 лютого 2010 року. Відповідними заявами на видачу готівки підтверджується, що позивачу сума вкладу поверталася частинами: 14 травня 2010 року 2 002 долари США, 8 червня 2010 року 3 000 доларів США, 15 липня 2010 року 3 000 доларів США, 2 серпня 2010 року 2 000 доларів США. Статтею 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції чинній станом на 15 лютого 2009 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Оскільки зобовязання за депозитним договором № 312977 настали після призначення в банку «Надра» тимчасової адміністрації, то відповідно до вимог ст. 85 вищезазначеного Закону на такі зобовязання мораторій не поширюється. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи питання сплати в користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції суд виходить з наступних мотивів. Депозитний договір між сторонами було укладено в іноземній валюті, що не суперечить чинному законодавству. Державним комітетом статистики України розраховується офіційний індекс інфляції, який визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому норма ст. 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання в іноземній валюті суд вважає необґрунтованими, а тому вони задоволенню не підлягають. Водночас суд вважає, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Фактично першу частину суми боргу позивач отримав 14 травня 2010 року, тобто через 15 місяців. В такому випадку три проценти річних від простроченої суми будуть становити 2\~925 гривень (78\~000 гривень (еквівалент 10\~000 доларів США) х 3% : 12 місяців х 15 місяців). Крім того решта суми боргу була виплачена позивачу ще з затримкою на два місяці, а тому в користь позивача підлягає ще стягненню 195 гривень (39\~000 гривень (еквівалент 5\~000 доларів США) х 3% : 12 місяців х 2 місяці). Загальна сума такої компенсації буде становити 3\~120 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи при цьому характер, глибину та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в користь позивача в сумі 3\~000 гривень. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України суд покладає на відповідача.

Outcome: partial