Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивачка просить визнати дії відповідача неправомірними. Стягнути з відповідача на її користь кошти передбачені ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 16788,00 грн. шляхом списання їх з відповідних рахунків, з яких здійснюється виплата таких коштів. Зазначила, що вона проживає в м. Малині, населений пункт, віднесений до зони посиленого радіологічного контролю, вона має статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону вона як потерпіла особа має право на доплату до заробітної плати в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. В порушення вказаних вимог Закону зазначена доплата виплачується їй у твердих сумах встановлених постановою Кабінету міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, що привело до порушення її прав, оскільки Закон має приоритетне значення перед постановою Кабінету [Міністрів. Дію абзацу 4 ч.І ст. 39 Закону України на 2006 рік зупинено згідно закону України № 3235 -ІУ від 20.12.2005 року. Дію абзацу 4 ч.І ст. 39 цього закону на 2007 рік зупинено згідно Закону України № 489 -У від 19.12.2006 року. Проте, 9.07.2007 року Конституційним Судом України рішенням № 6- рп/2007 визнано неконституційними положення Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік щодо зупинення дії абз. 4 ч.І ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Абзац 4 ч.І ст.39 цього Закону змінено Законом України № 107 - УІ від 28.12.2007 року „Про державний бюджет на 2008 рік, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року вказані положення визнані неконституційними. Таким чином, розмір невиплачених доплат до заробітної плати, що передбачені абз. 4 ч.І ст.39 Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, за винятком коштів одержаних у розмірі 5.20 грн. за період з вересня 2006 року по серпень 2009 року становить 16788.0 грн. /16970,00 -/35 міс. х 5.20 грн. =182.00 грн./, а саме, за період з 1.09.2006 року по 30.11.2006 року розмір заробітної плати становив 205.00 грн., сума заборгованості за 3 місяці становить 615.00 грн., за період з 1.12.2006 року по 31.12.2006 року розмір заробітної плати становив 400.00 грн., сума заборгованості за 1 місяць становить 400.00 грн., за період з 1.01.2007 року по 31.03.2007 року розмір заробітної плати становив 400.00 грн., сума заборгованості за З місяці становить 1200.00 грн., за період з 1.04.2007 року по 30.06.2007 року розмір заробітної плати становив 420.00 грн., сума заборгованості за 3 місяці становить 1260.00 грн., за період з 1.07.2007 року по 30.09.2007 року розмір заробітної плати становив 440.00 грн., сума заборгованості за 3 місяці становить 1320.00 грн., за період з 1.10.2007 року по 31.12.2007 року розмір заробітної плати становив 460.00 грн., сума заборгованості за 3 місяці становить 1380.00 грн., за період з 1.01.2008 року по 31.03.2008 року розмір заробітної плати становив 515.00 грн., сума заборгованості за 3 місяці становить 1545.00 грн., за період з 1.04.2008 року по 30.09.2008 року розмір заробітної плати становив 525.00 грн., сума заборгованості за 6 місяців становить 3150.0 грн., за період з 1.10.2008 року по 30.11.2008 року розмір заробітної плати становив 545.00 грн., сума заборгованості за 1 місяць становить 545.00 грн., за період з 1.12.2008 року по 31.03.2009 року розмір заробітної плати становив 605.00 грн., сума заборгованості за 4 місяці становить 2420.00 грн., за період з 1.04.2009 року по 30.06.2009 року розмір заробітної плати становив 625.00 грн., сума заборгованості за 3 місяці становить 1875.00 грн., за період з 1.07.2009 року по 31.08.2009 року розмір заробітної плати становив 630.00 грн., сума заборгованості за 2 місяці становить 1260.00 грн., всього 16970.00 грн. Згідно ст.2 Закону України „Про оплату праці доплата до заробітної плати в розмірі однієї мінімальної плати є складовою структурою заробітної плати, а тому у відповідності до ст. 233 ч.2 Кодексу законів про працю України строки позовної давності на стягнення заробітної плати не застосовуються. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936 „Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи розпорядником цих коштів є управління праці та соціального захисту населення, а тому відповідачем є управління праці та соціального захисту населення виконкому Малинської міської ради. В судове засідання позивачка не зявилася, надала через канцелярію суду письмову заяву, просить справу розглянути у її відсутність, свої вимоги підтримує. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивачка ставить вимоги про стягнення допомог за межами строку позовної давності, оскільки доплати проводяться з державного бюджету і ці кошти не входять у структуру заробітної плати. Крім цього, на підтвердження своїх вимог позивачка надала довідку зі школи про виплату їй допомоги у сумі 5.20 грн. з вересня 2006 року по серпень 2009 року, але ця установа не знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення. Кошти на виплату допомог управління праці і соціального захисту населення здійснює відділу освіти виконкому Малинської міської ради на підставі їх заявок на виплату. З яких підстав виплати проводились школою їй не відомо. Представник залученої до справи у якості третьої особи за ініціативою суду відділ освіта виконкому Малинської міської ради для зясування всіх обставин справи в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину не явки не повідомив, а тому суд розглянув справу за наявними у справі документами. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивачка проживає в м. Малині. Населений пункт, віднесений до зони посиленого радіологічного контролю. Позивачка має статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідченням /а.с.6/. Згідно ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вона має право на доплати за роботу у зоні посиленого радіологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачкою не надано доказів про те, що вона дійсно працює у школі - ліцеї ім. Н. Сосніної та з якого періоду, з яких підстав та за рахунок яких коштів позивачці проводилась виплата допомоги у розмірі 5 грн. 20 коп. щомісячно школою - ліцеєм, що підтверджує довідкою ' № 133 від 23 березня 2010 року виданої школою-ліцеєм ім. Н. Сосніної /а.с. 4/, в той час, коли на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення перебуває відділ освіти виконкому? про що свідчить довідка № 1831 від 31.08.2010 року. Зясувати це питання суд не мав змоги, оскільки представник відділу освіти в судове засідання не зявився. Більше того, Верховний суд України інформаційним листом № 6-11 від 12 квітня 2010 року /п.11/ розяснив, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносинах, що носять публічно - правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій зобовязати провести нарахування /перерахування/та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. Позивачка в судове засідання не зявилася, у письмовій заяві наданій суду підкреслила, що підтримує вимоги викладені у позовній заяві, а суд не має права в силу ст. 11 ЦПК України самостійно вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення у відповідності до розяснення Верховного Суду України щодо рішень, що випливають з соціальних питань, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed