Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 травня 2010 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, який уточнила в поданій до суду 22 вересня 2010 року заяві. Посилалася на те, що 18 серпня 206 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, згідно якого позивач передала у власність відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідач свої обовязки за договором виконує неналежним чином. В поданій до суду позовній заяві просила суд розірвати договір довічного утримання від 18 серпня 2006 року, укладений між нею та відповідачем [PERSON], просила суд повернути сторони в первісне положення. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. Вважають, що відповідач виконувала покладені на неї за договором обовязки, а також має намір в подальшому надавати утримання позивачу. Просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно якого позивач передала у власність відповідачу квартиру № 19 в м. Полтаві по вул. Жовтневій, 74. Відповідач [PERSON] згідно договору зобовязалася довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її: житлом, шляхом збереження прав безоплатного пожитттєвого проживання у відчужуваній квартирі; щоденним 3-х разовим харчуванням; придатним для носіння одягом і взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг; забезпечення готівкою щотижня, яка має бути не меншою одного неоподатковуваного мінімуму громадян; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами. Пунктом 5 договору сторони визначили, що розмір матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначений ними в розмірі не менше 380 грн. в місяць. Договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори 18 серпня 2006 року, зареєстровано в реєстрі за № 5-392. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За ст. 755 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини, на вимогу відчужувача договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду. Пунктом 6 договору довічного утримання сторони [PERSON] та [PERSON] також передбачили, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у разі невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін зверненням до суду. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] протягом терміну дії договору не виконувала в повному обсязі покладені на неї за договором обовязки. Так, в судовому засіданні встановлено, та не оспорювалося відповідачем [PERSON], що протягом терміну дії договору нею не здійснювалося забезпечення позивача [PERSON] щоденним 3-х разовим харчуванням. Придбання відповідачем [PERSON] періодично продуктів харчування судом не оцінюється як належне виконання вказаного пункту договору. Дослідженими в справі доказами судом також не встановлено виконання відповідачем [PERSON] умов договору в частині забезпечення придатним для носіння позивача [PERSON] одягом і взуттям, забезпечення готівкою щотижня, яка була б не меншою одного неоподатковуваного мінімуму громадян, а також забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами. Посилання [PERSON] на відвідування нею позивача близько двох разів на тиждень не спростовує твердження позивача про неналежність виконання умов договору відповідачем. Відповідачем [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень стосовно предявлених позовних вимог не надано до суду жодних доказів належного виконання умов договору утримання. Показання допитаних в судовому засіданні свідків підтверджують лише обставину часткового забезпечення відповідачем [PERSON] позивача продуктами харчування. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала свої обовязки по договору, суд приходить до висновку, що договір довічного утримання від 18 серпня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання відчужував набуває право власності на майно, яке ним було передане і має право вимагати його повернення. Позивач в поданій до суду позовній заяві просила суд повернути сторони в первісне положення. Тому суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 756 ЦК України визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved