Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

01.09.10 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі Хмельницької області, про стягнення підвищення до пенсії згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни», вказавши, що вона згідно із даним Законом є дитиною війни і має право на державну соціальну підтримку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2006 року дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Бюджетним законодавством неодноразово призупинялась дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зокрема статтею 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується лише особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України за №6-рп від 09.07.2007р. статтю 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було визнано такою, що не відповідає Конституції України. Крім того, згідно п.41 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» внесено зміни. Згідно нової редакції ст.6 дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Згідно ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачена надбавка до пенсії у розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком. Відповідна надбавка до пенсії є значно меншою за підвищення пенсії, яке передбачене у ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до внесення змін згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», що порушує її права, як дитини війни. Конституційним Судом України визнано неконституційною статтю 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою була змінена дія положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка надавала їм, як дітям війни право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії. Рішенням Конституційного Суду України за №10-рп від 22.05.2008 р. п.41 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України та про внесення змін до деяких законодавчих актів« визнано такою, що не відповідає Конституції України. Враховуючи вищевикладене, Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі Хмельницької області зобовязане було здійснити перерахунок пенсії. Однак відповідач в порушення вимог частини 5 статті 124 Конституції України, відповідно до якої, судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України, ігнорує вищезазначене рішення Конституційного Суду України, а тому позивач просить стягнути з відповідача невиплачену їй надбавку до пенсії, як дитині війни за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 р. в сумі 5065,10 грн. відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни. В судове засідання позивач не з"явилася, проте зазначила в своїй позовній заяві клопотання про слухання справи у її відсутність через неможливість прибуття у судове засідання в зв"язку із похилим віком та поганим станом здоров"я. Крім того, вказала що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України у Городоцькому районі Хмельницької області в судове засідання не зявився, проте подав суду клопотання про слухання справи у відсутність представника та письмові заперечення проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається серед іншого на відсутність коштів на здійснення таких виплат, а також на те, що дані виплати здійснюються в порядку, передбаченому постановою КМУ №530 від 28.05.2008 р., яка є обов"язковою для виконання Пенсійним фондом України. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа , яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. Оголосивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Судом встановлено, що позивач є громадянином України та станом на 02.09.1945 року їй було менше 18 років та вона отримує пенсію через Управління Пенсійного фонду в Городоцькому районі Хмельницької області. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та узгоджуються з наявними матеріалами справи. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % пенсії за віком. Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було призупинено. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007 року в справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини 2 статті 56, частини 2 статті 62, частини 1 статті 66, пунктів 7,9,12,13,14,23,29, 30,39,41,43,44,45,46, статті 71, статей 98,101,103,111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» які обмежують підвищення до пенсії даній категорії громадянам. Крім цього, Конституційний суд України, своїм рішенням від 22.05.2008 року визнав неконституційними окремі статті ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» які зменшують такі виплати даним громадянам в 2008 році. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. №8 «Про незалежність судової влади» , звернуто увагу на те, що відповідно до ст.ст.8, 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч. 4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Безпідставними є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначених пенсій у таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України . Крім того, дані надбавки до пенсії підлягають стягненню за 2009 р. в зв"язку із тим, що в цей період в законодавчому порядку обмеження не встановлювались, а положення постанови КМУ №530 від 28.05.2008 р. суперечать Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, суд бере до уваги і той факт, що позивачем в порушення вимог ст. 257 ЦК України при зверненні до суду частково пропущено трирічний строк звернення до суду ( а саме за період часу з 09.07.2007 року по 01.09.2007 р.). Представник відповідача подав суду письмове клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності та відмови у позові в цій частині. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення по справі. Враховуючи дані обставини у суду наявні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по пенсійних виплатах за період часу з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., а також з 22.05.2008 р. по 31.12.2009 р. - слід задовольнити, однак стягнення по них слід провести не в твердій грошовій сумі, як зазначає позивач, а в розмірі 30 % надбавки до пенсії, зобов"язавши відповідача провести відповідні нарахування за вказаний період. В порядку ч.1 ст.88 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають понесені і документально підтверджені нею судові витрати, а саме : 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи , а також 8 грн. 50 коп. сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за рахунок відповідача, суд приходить до наступного. Жодним діючим законодавчим актом не передбачено звільнення відповідача від відшкодування здійснених судових витрат позивачем, а саме витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України. Категорії справ, по яких не сплачується даний вид судових витрат, передбачені ч.4 ст.81 ЦПК України і дана категорія справ до них не належить. Щодо сплаченого судового збору, то суд також приходить до висновку, що його слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки іншого порядку відшкодування понесених судових витрат позивачу за даних обставин ст..88 ЦПК України не встановлено. П.34 ч.1 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» визначено, що Пенсійний фонд України, його підприємства, установи і організації звільняються від сплати державного мита, отже, місцеві управління Пенсійного фонду України не повині сплачувати судовий збір при зверненні до суду. Однак в даному випадку відповідача не звільнено від обовязку відшкодовувати понесені судові витрати позивачу в разі задоволення позову на його користь, а положення Декрету КМУ «Про державне мито» - розширеному тлумаченню не підлягають.

Outcome: partial