Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача з позовом про визнання дій відповідача незаконними, зобовязання відповідача перерахувати та виплатити їй додаткову пенсію з 01.07.2007 року відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачка посилаються на те, що вона є інвалідом 2 групи, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасником ЛНА на ЧАЕС. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровлю, особам, віднесеним до категорії 1 (інвалідам 2 групи) складає 75% мінімальної пенсії за віком. Позивачка вважає відмову відповідача у перерахуванні та виплаті недоотриманих сум відповідно до визначених Законом розмірів незаконними, просить визнати такі дії незаконними, зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити недотриману пенсію відповідно до вимог ст. 39. 50 зазначеного Закону. Позивачка у судове засідання не з*явилася, у позові просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно, надіслали суду письмове заперечення, в якому позов не визнають, посилаючись на те. що управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі діяло в межах чинного законодавства України. Ч.З ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно із цим законом, а тому щодо пенсіонерів, яким призначена пенсія за іншими законами, він не застосовується. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлений не був. Відповідач діяв у межах бюджетного законодавства, постанов КМ України, якому відповідно до ст. 62 Закону України «Поро статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано право розяснення порядку засвоювання цього закону. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Також наполягають на застосування строку позовної давності - три роки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є учасником ЛНА на ЧАЕС, потерпілою 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідним посвідченням, довідкою МСЕК ( а.с.). Як вбачається з заперечення відповідача, наданих суду довідок про розмір додаткової пенсії, позивачка отримувала додаткову пенсію, нараховану відповідачем: з липня 2007 року отримувана 12.47 грн., з січня 2008 року - 94 грн., з квітня 2008 року - 96,20 грн., з липня 2008 року - 96.40 грн.. з жовтня 2008 року - 99,60 грн., з листопада 2009 року - 114, 60 грн., з січня 2010 року - 139 грн., з квітня 2010 року - 141 , 20 грн., з липня 2010 року - 141,80 грн. Позивачка постійно проживає в смт. Іванків, яке відноситься до 3 зони радіоактивного забруднення - зони добровільного гарантованого відселення. Позивачці, як пенсіонерці, яка проживає у вищезазначеній зоні радіоактивного забруднення з 2007 року відповідачем виплачувалися кошти, передбачені ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з суми 10 гривень 50 копійок, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, що підтверджується довідкою , видраною відповідачем № 06 від 25.05.2010 року (а.с.). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах ... інвалідам 1 групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як пенсіонеру, який постійно проживає на території добровільного гарантованого відселення повинен на виплачуватися доплата у розмірі 2 мінімальних заробітних плат щомісяця. Позов поданий 11 серпня 2010 року, тобто межі строку позовної давності - з 11.08.2007 року. Позовні вимоги позивачки в частині перерахунку пенсії з 01.01.2008 року по 22.05.2.008 року задоволенню не підлягають, оскільки Законами України «Про державний бюджет України на 2008 рік» ст. 39,50 було викладено в новій редакції, відповідно до яких і проводились виплати відповідачем 22.05.2008 року зазначені зміни рішенням Конституційного Суду України було визнано неконституційними, і з цього часу зазначена норма втратила силу, і застосуванню підлягала раніше діюча норма. Посилання відповідача на те, що ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо розміру мінімальної пенсії за віком не може застосовуватися до визначення розміру пенсії, призначеної за Законом України ..Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає некоректним, оскільки в останньому визначено за базу для обрахування пенсії саме мінімальну пенсію за віком. Основна пенсія позивачці нараховувалася та виплачувалася саме відповідачем, а тому посилання на те. що вони не є розпорядниками коштів Фонду, з якого виплачуються такі видатки, є некоректним, як і посилання на те, що коштів на такі виплати Пенсійний фонд немає, оскільки вони не фінансуються з коштів пенсійного фонду. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України» в п.23 зазначив суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїх робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовити у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. П. 26 Суд не приймає до уваги аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань . З ст. 62 Закону слідує, що Кабінет Міністрів України дає розяснення порядку застосування Закону, і аж ніяк не встановлює розмір компенсацій, чи змінює той, що вже вказаний в Законі. А отже постанови КМ України, на які посилається у своєму запереченні відповідач, як на підстав) відповідності своїх дій чинному законодавству (№ 523 від 30.05.1997 року, № 530 від 28.05.2008 року, № 654 від 16.07.2008 року) є такими, що не відповідають нормам ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначав за базу обрахунку пенсії таким особам з розрахунку мінімальної пенсії за віком. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина ( п.1) та основи соціального захисту ( п.6). Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 50 Закону, є неправомірною. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22). Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України . ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодекс\ України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків , пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод. Таким чином, враховуючи те, що зазначені вище зміни до ст. 39, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 22.05.2008 року визнані неконституційними, а отже втратили чинність саме з цього дня, відповідно чинними на з того ж дня і по даний час є попередня редакція цих статей, тому позов слід задовольнити частково: визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату позивачці недоплачених сум додаткової пенсії та доплати за проживання на радіоактивно забрудненій території у розмірах, визначених цими статтями за період з 11.08.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року. Подальший перерахунок та виплата пенсії та доплати позивачці має проводитись відповідачем з урахуванням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зміни мінімальної пенсії за віком. На підставі викладеного, ст. 39, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: partial