Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення в її користь заборгованості в сумі 36883,50 грн., в тому числі заборгованості по неповернутій позиці в сумі 19910 грн., пені в сумі 16923,50 грн. та 368,33 грн. у відшкодування судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 17 грудня 2007 р. між нею та відповідачем було укладено договір позики. У відповідності до цього договору вона передала відповідачу 19910 грн. Згідно договору позика повинна була бути повернута до 25 травня 2008 р. Проте, відповідач позику не повернув. Пунктом 10 договору позики було встановлено, що за порушення термінів повернення позики відповідач сплачує пеню в розмірі одного процента від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідач ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсним з моменту його вчинення договір безпроцентної цільової позики, укладений 17 грудня 2007 року між .К. та ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство». В обґрунтування позову покликається на те, що договір позики було укладено з порушенням чинного законодавства України. Зокрема, при укладенні договору позики були порушені вимоги ст.92, 203 ЦК України, оскільки зі сторони ВАТ договір підписано особою, яка не була наділена повноваженнями на представництво даного підприємства. Договір від імені ВАТ був підписаний головою правління ВАТ [PERSON], який у передбачений статутом ВАТ спосіб головою правління не обирався. Рішення зборів акціонерів ВАТ від 5 квітня 2007 року, яким [PERSON] було обрано головою правління ВАТ, було визнане недійсним господарським судом Рівненської області 18 листопада 2008 р. Дане рішення суду було підтверджене постановою Львівського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2009 р. Крім того, позивач [PERSON] є матірю [PERSON], який підписав договір від імені ВАТ. Договір позики був укладений з метою штучного створення боргу перед позивачем, щоб в подальшому незаконно відчужити майно підприємства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та по аналогічних мотивах. Крім того, заперечив проти позову ВАТ з тих підстав, що на момент підписання договору позики [PERSON] був головою правління ВАТ і мав право підписувати будь-які угоди від імені товариства. Просить позов [PERSON] задоволити, а в задоволенні позову ВАТ відмовити. Представник відповідача підтримала позов ВАТ повністю та по аналогічних мотивах. Крім того, заперечила проти позову [PERSON] та пояснила, що договір позики було укладено з порушеннями чинного законодавства, оскільки він був підписаний від імені ВАТ особою, яка не мала повноважень на підписання договору. Просить позов ВАТ задоволити, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов [PERSON] підлягає де задоволення, а в задоволенні позову ВАТ необхідно відмовити. Як встановлено судом, 17 грудня 2007 р. між [PERSON] та ВАТ було укладено договір безпроцентної цільової позики, згідно якого позивач зобовязується надати ВАТ безпроцентну цільову позику на погашення боргів та заборгованості е сумі 19910 грн., а ВАТ зобовязувалося прийняти цю позику, використати її за цільовим призначенням та повернути до 25 травня 2008 року. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. При визнанні угод недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме : відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди: правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що договір позики від імені ВАТ був укладений та підписаний головою правління ВАТ [PERSON] Як вбачається із матеріалів справи. [PERSON] був обраний головою правління ВАТ рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ 5 квітня 2007 р. В послідуючому рішення загальних зборів акціонерів ВАТ від 5 квітня 2007 р. були визнані недійсними рішенням господарського суд\ Рівненської області від 18 листопада 2008 р. Дане рішення суду було залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2009 р. Таким чином, на момент укладення та підписання договору позики 17 грудня 2007 року [PERSON] був головою правління ВАТ, а, отже, і мав право на укладення угод від імені ВАТ. Подальше визнання недійсним рішення про обрання [PERSON] головою правління ВАТ, на думку суду, не може автоматично тягнути за собою недійсність всіх угод, які були укладені та підписані ним від імені ВАТ. Договір позики був укладений в інтересах товариства з метою погашення заборгованості товариства. Та обставина, що позивач [PERSON] є матірю [PERSON], також не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки, в законодавстві відсутня така підстава. Судом не було встановлено, що договір позики був укладений всупереч інтересам товариства. Кошти згідно договору позики були отримані ВАТ та використані, як вбачається із довідки ВАТ від 11 січня 2008 p., на погашення існуючої заборгованості ВАТ до пенсійного фонду. На підставі наведеного суд вважає, що в задоволенні позову ВАТ про визнання недійсним договору безпроцентної цільової позики необхідно відмовити. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : сплата неустойки. Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 10 договору безпроцентної цільової позики від 17 грудня 2007 р. встановлено, що за порушення термінів повернення позики винна сторона договору сплачує пеню в розмірі одного процента від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до умов договору позики з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 28 травня 2008 р. по 20 серпня 2008 р. в сумі 16923,50 грн. ( 19910 : 100 х 85 дн. ). Суд вважає хибним посилання представника відповідача на те, що відповідальність за невиконання договору повинна наступати згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки преамбулою цього закону передбачено, що він регулює договірні правовідносини лише між підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved