Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

У березні 2009 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що зареєстрований у спірній квартирі № 52 у будинку № 1 корп. 5 а на ж/м Сокіл у м. Дніпропетровську та проживав у ній разом з відповідачкою, що є його рідною сестрою. У подальшому на грунті конфліктних стосунків з останньою він був вимушений певний час проживати за іншою адресою, втім право користування спірною квартирою не втратив. На підставі викладеного просив суд вселити його до квартири № 52 у будинку № 1 корп. 5 а на ж/м Сокіл у м. Дніпропетровську та зобовязати відповідачку утриматися від вчинення перешкод у користуванні ним зазначеним жилим приміщенням. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Представник відповідачки проти позову заперечував, посилаючись на неможливість вселення позивача до спірної квартири з міркувань відсутності достатньої жилої площі, наявність у позивача іншого житла, відсутність підтвердження наявності в нього права користування спірною квартирою. Також зазначив, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки таким має бути власник спірного жилого приміщення. Представник третьої особи до суду не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 71). Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, відповідачка та її малолітній син [PERSON] [INFO] зареєстровані у спірній квартирі № 52 у будинку № 1 корп. 5 а на ж/м Сокіл у м. Дніпропетровську, що зберігає статус жилого приміщення державного (громадського) житлового фонду (а.с. 73). Як преюдиційно для даної справи встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської обл. від 21.12.2009 р. у цивільній справі № 22ц-5091/09 (а.с. 42), позивач змушений був залишити спірну квартиру у звязку з неприязливими стосунками, що склалися між ним та сімєю відповідачки. Така причина його відсутності у жилому приміщенні була визнана судом поважною, у звязку з чим у задоволенні позову [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, зазначеним рішенням було відмовлено. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 61, 63 ЖК України наймач та члени його сімї мають право зокрема користуватися жилим приміщенням для власного проживання. Відповідно до ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом. Враховуючи, що право позивача на користування спірною квартирою та наявність для нього перешкод у реалізації такого права підтверджені судовим рішенням, суд з урахуванням положень вищезазначених норм законодавства вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Заперечення відповідача не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують вищезазначені висновки суду. Так, норма жилої площі у 13,65 кв.м., визначена ст. 47 ЦК ЖК України, є верхньою межею розміру жилої площі, що надається громадянину в порядку ст. 31 ЖК України, обмеження, встановлені ст. 50 ЖУ України, також стосуються виключно надання житла, а отже положення зазначених норм застосуванню у спірних правовідносинах не підлягають. Посилання представника відповідача на відсутність у позивача законних підстав для вселення до спірної квартири та проживання у ній суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються змістом рішення Апеляційного суду Дніпропетровської обл. від 21.12.2009 р. у цивільній справі № 22ц-5091/09. Заперечення в частині необхідності залучення як відповідача у справі власника житла не є обгрунтованими, оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду, вбачається спір між наймачами щодо права користування жилим приміщенням та відсутній будь-який спір з власником цього житла. Судові витрати у справі згідно ст. 88 ЦПК України покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved