Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

03 серпня 2010р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить поновити строк для звернення до суду, зобов'язати відповідача нарахувати та стягнути з відповідача на її користь недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-квітень 2010р. в сумі 7272грн. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], яка народилася 08.03.1941р., є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва, отримує пенсію за віком, а також має статус дитини війни, встановлений Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004р. №2195 (далі - Закон №2195). Пільги та державна соціальна підтримка, що надаються дітям війни, закріплені у ст.ст.5,6 Закону та відповідно до ст.3ч.2 акону не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно- правовими актами. Зокрема, ст.6 Закону №2195 передбачено, що пенсії дітям війни підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, Законами про Державний бюджет України протягом 2006-2008рр. в цю норму вносилися зміни, якими зупинялася її дія та встановлювався інший меншій розмір підвищення пенсії. Так, згідно з п.17ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006р.» від 20.12.2005р. № 3235 дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006р., але потім Законом України від 19.01.2006р. №3367 внесено зміни, згідно з якими зазначений п.17ст.77 виключено, а новою редакцією ст.110 Закону № 3235 встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються у 2006р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, у 2006р. пільги, встановлені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджені не були. Закони України «Про Державний бюджет України на 2006р.» від 22.12.2005р. та «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006р.» від 20.12.2005р. неконституційними не визнані та діяли протягом 2006р. Таким чином, відповідно до вищезазначених законів, у відповідача не було підстав у 2006р. нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 19.01.2006р. її дію суло зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені. Згідно з п.12ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007р.» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007р. було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50% розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Законом України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107 (підпункт 2 п.41 розділ II) ст.6 Закону №2195 викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а ветеранам війни, які мають право на підвищення до пенсії за обома Законами, підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 2 п.41 розділу II Закону України від 28.12.2007р. №107, щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції 2004р. поновили свою дію у 2007р.- з 09.07.2007р., у 2008р. - з 22.05.2008р. Не змінювалася їх дія і у 2009р., оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2009р.» (ст.71) Кабінету Міністрів України надано право у 2009р. встановлювати розміри лише тих соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати. Положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції 2004р. зберегли свою дію і у 2010р., оскільки ст.7 0 Закону України «Про державний бюджет України на 2010р.» Кабінету Міністрів України надано право у 2010р. встановлювати розміри лише тих соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати. Отже, за період 2007-2010рр. позивач мала право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. до теперішнього часу, проте відповідачем такі виплати здійснювалися в меншому розмірі, чим порушувалися права позивача. Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни визначено мінімальну пенсію за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058 встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які встановили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. За таких обставин положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч-1 цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на відповідний рік, а не розмір, що установлений постановою КМУ «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008р. №530. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Разом з тим, відповідно до Положення, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002р. №121/2001, на Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади покладено обов'язок щодо призначення пенсій, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Відповідно до Положення, затвердженого постановою правління ПФУ від 30.04.2002р. №8-2, управління ПФУ у районах у містах є органами ПФУ, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в областях, що разом з цими управліннями утворюють систему органів ПФУ та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсій. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України. До того ж, відповідач цей обов'язок щодо позивача виконував, але неналежним чином, бо здійснював виплати не в повному обсязі. Відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу не може бути підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань.

Outcome: partial