Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

У липні 2010 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, у якій позивач вказав, що 13.03.2010 р. відповідач позичила у нього 1.500 грн. до 20.04.2010 р. Проте у подальшому відмовляється повернути заборгованість у добровільному порядку. Посилаючись на вимоги ст. ст. 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 1.500 грн. боргу, а також судові витрати по справі. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання тричі не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень проти позову не надіслала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Тому 15.10.2010 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Відповідно до вимог ЦК України: ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні безспірно встановлено, що 13.03.2010 р. відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] 1.500 грн. до 20.04.2010 р. Проте відповідач відмовляється повернути заборгованість у добровільному порядку. Згідно положенням ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки відповідачем не оспорюється справжність представленого позивачем оригіналу письмової розписки від 13.03.2010 р. про позику, суд вважає його безспірним доказом наявності угоди, бо він повністю відповідає вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. Крім того, вказана розписка написана та підписана власноручно відповідачем. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що на підставі вказаної угоди відповідач одержала від позивача гроші в сумі 1.500 грн., але в обумовлений сторонами термін борг заявникові не повернула. Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді у сумі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 1046-1050, 1218, 1220, 1222, 1226, 1230, 1258, 1261, 1267 ЦК України,

Outcome: approved