Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

Позивач 15.01.2010 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідачів. В своєму позові позивач зазначила, що на початку жовтня 2007 року вона вирішила придбати меблі у кредит у третьої особи по справі [PERSON]. яка сприяла їй у оформленні цього кредиту в її торгівельній точці. 09.10.2007 року між нею та ВАТ «Родовід Банк» було оформлено кредитний договір та договір застави у представника банку [PERSON] Також представник банку [PERSON] оформила з нею від ТОВ «АРД Фінанс» і договір про надання послуг, в якому роз'яснювались умови придбання товарів в кредит. Посилаючись на суттєве порушення чинного законодавства і її прав споживача при укладені вищевказаних договорів, позивач просила суд винести рішення, яким визнати недійсними кредитний договір і договір застави від 09.10.2007 року між нею і банком, визнати недійсним договір про надання послуг від 09.10.2007 року між нею і ТОВ «АРД Фінанс», так як при укладені цих договорів відповідачами було порушено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як вона не отримувала, як споживач, безпосередньо від банку фінансові кошти, а від третьої особи не отримувала меблів, внаслідок чого не могла повернути ні кошти, ні меблі, а тому не мала можливості відмовитись від цього договору, як те передбачено ч.б ст.1 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначила, шо представник банку [PERSON] не виконала своїх обов'язків, не повідомила їй письмово, як споживачу, умови кредитного договору, відповідно до вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок чого свідомо було порушено її права, які захищаються чинним законодавством. В судовому засіданні позивач та її представник посилаючись на викладені в позові обставини та підстави, просять суд позов задовольнити повністю. Представники відповідачів ВАТ «Родовід Банк», ТОВ «АРД Фінанс», треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча неодноразово, належним чином повідомлялися про дати, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать картки зворотних поштових повідомлень. На адресу суду від представника ВАТ «Родовід Банк» надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилаючись на безпідставність позовних вимог, представник банку просить суд відмовити в задоволені позову. Від третьої особи [PERSON] на адресу суду надійшли письмові заяви про розгляд даної справи у її відсутність. Неявка в судове засідання представника відповідача ТОВ «АРД Фінанс» і третьої особи [PERSON] визнана судом без поважних причин. Справа розглянута у відсутність відповідачів та третіх осіб, на підставі їх заяв та достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позі задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи і встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, між позивачем [PERSON] і відповідачем ВАТ «Родовід Банк» було оформлено кредитний договір та договір застави у представника банку [PERSON], яка розміщалася в торгівельній точці третьої особи - [PERSON] Також представник банку [PERSON] 09.10.2007 року оформила від імені ТОВ «АРД Фінанс» з позивачем і договір про надання послуг, в якому позивачу роз'яснювались умови придбання товарів в кредит. Згідно з умовами цього кредитного договору, банк в особі [PERSON] надав кредит позивачу в загальній сумі 8578.21 гривень, з яких - 6691 гривень на сплату вартості товарів відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2007 року, укладеного між позивачем і ФОП [PERSON] та 1887.21 гривень на сплату послуг. Відповідно до п.2.3, 2.3.1. 2.3.2. 2.3.3 даного кредитного договору, кошти були перераховані банком не позичальнику, а продавцю меблів ФОП [PERSON], що являється порушенням ч.І ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка зобов'язує кредитодавця надавати кошти саме споживачу на придбання товару, а не перераховувати їх продавцю, так як це зазначено в договорі. На думку суду, вказані умови кредитного договору, не дають і не давали можливості позивачу, як споживачу послуг, свідомо і остаточно вирішувати всі питання пов'язані з купівлею товарів, що являється порушенням прав споживачів. Крім того, суд зазначає, що за таких умов кредитування, позивач, як споживач послуг, відповідно до ч.б ст. 11 Закону України, була позбавлена можливості відмовитися від даної згоди на укладення цього договору на протязі 14 днів, так як такими умовами договору, її позбавили можливості повернути отримані кошти банку, так як вона, як свідчать дослідженні обставини справи, ні кредитні кошти від банку, ні меблі від продавця не отримувала. Той факт, що позивач не отримувала кредитні кошти від банку і меблів від третьої особи [PERSON] також підтверджується результатами дослідної перевірки, яку проводили працівники міліції за даним фактом, що викладені в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.05.2010 року, також з цієї постанови вбачається, що третя особа [PERSON] не відмовляється від сплати коштів за цим кредитом за позивача. Не заперечує і представник відповідача ВАТ «Родовід банк» того факту, що кредитні кошти були перераховані не позивачу, а на поточний рахунок продавця, про що він безпосередньо виклав в своїх письмових запереченнях. З досліджених обставин справи вбачається, що представник банку [PERSON], не виконала в повному обсязі вимог ч.2 ст.П Закону України «Про захист прав споживачів» і не повідомила позивача в письмовій формі про умови кредитного договору, що зазначені у вищевказаній нормі права. Також, суд зазначає, що при досліджені письмових доказів по справі вбачається, що підпис в кредитному договорі, в договорі застави від особи, яка діяла імені банку та підпис особи в договорі про надання послуг від імені ТОВ «АРД Фінанс» ідентичні і не озброєним оком видно, що вони виконані однією і тією ж особою, хоча в тексті цих договорів прізвища представника банку і представника ТОВ «АРД-Фінанс», які діяли від імені цих осіб різні. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З урахуванням вищевикладеного, вбачається, що правовчини укладені між відповідачами і позивачем від 09.10.2007 року, а саме кредитний договір, договір застави та договір про надання послуг, суперечать вимогам спеціального законодавства - ст11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст.215 ЦК України, вказане являється підставою для визнання недійсності таких право чинів. Правові наслідки недійсності правочину визначені ст..216 ЦК України. Тому, за таких вищевикладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача, відповідно до ст..16 ЦК України підлягають задоволенню у визначений нею спосіб, а саме шляхом визнання право чинів недійсними. Суд при вирішенні даного спору виходить з принципів верховенства права і конституційних засад законодавства, а саме, що людина, її права та інтереси являються найвищою цінністю в державі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в рівних частках на користь позивача понесені судові витрати по справі у вигляді витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а саме по 3,75 гривні. Також з відповідачі слід стягнути на користь держави в рівних частках судові витрати у вигляді державного мита по 4.25 гривень.

Outcome: approved