overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

28.07.2010 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 30.06.2000 року в міському відділі РАГС м. Харкова, актовий запис №685, між нею та [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що сімейні стосунки не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства та виховання дітей, втрату нормальних відносин. Шлюбні відносини з відповідачем припинено в серпні 2009 року, тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження родини неможливо. На судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала суду письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглянути без її участі, при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС, виявляє бажання залишити прізвище чоловіка [PERSON]. Відповідач [PERSON], надав суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги [PERSON], не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.06.2000 року в міському відділі РАГС м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис №685. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом подружнього життя відносини не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, виховання дітей та втрату нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено в серпні 2009 року, з цього часу загальне господарство не ведуть, проживають окремо, при цьому позивач вважає, що відновити родину неможливо, а тому шлюб необхідно розірвати. За обоюдною усною згодою сторін місце проживання неповнолітніх дітей визначено з матір'ю, позивачем у справі [PERSON] Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що позивач не висловлює вільної згоди на подальше перебування у шлюбі з [PERSON], відповідач [PERSON] з свого боку також не бажає підтримувати сімейні стосунки з [PERSON], суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що вона народилася 29 січня 1959 року та її дівоче прізвище, ім.*я та по - батькові - [PERSON]. 24 грудня 1977 року вона уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на - [PERSON]. 15.08.1978 року її було прийнято на роботу до Новоолексіївської ВШ Волноваського району Донецької області на посаду вихователя групи подовженого дня, у зв*язку з чим їй, 22.08.1978 року було видано трудову книжку, в якій помилково російською мовою її по- батькові записано „Васильевна, але згодом виправлено на - „Ивановна та зроблено запис: „Исправленному на „Ивановна верить та скріплено печаткою. На теперішній час заявниця досягла пенсійного віку, але не може здійснити своє спадкове право через неможливість доказу належності трудової книжки саме їй через припущену помилку, тому просить встановити в судовому порядку, що трудова книжка, оформлена на ім.*я [PERSON] „Васильевны з подальшим виправленням на [PERSON] належить саме їй. У судовому засіданні заявниця свої вимоги підтвердила. Зацікавлена особа в судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність представника УПФУ у Волноваському районі Донецької області, проти заявлених вимог не заперечувала. Вислухавши пояснення заявника, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копій свідоцтва про народження, [PERSON] народилася 29.01.1959 року та її батьком записаний [PERSON]. На підставі свідоцтва про укладення шлюбу, зареєстрованого 24.12.1977 року між „[PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. З копії трудової книжки БТ-І № 2991106, вбачається, що її оформлено 22.08.1978 року на ім.*я [PERSON], [INFO], з наступним виправленням на „Ивановна та скріплено печаткою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] свідчив, що є чоловіком заявниці. Підтвердив, що заявниця починала трудову діяльність з праці вихователем групи подовженого дня у Новоолексіївській ВШ Волноваського району Донецької області, де їй було оформлено трудову книжку, у якій, невідомо з яких причин, припущено помилку у вказані по-батькові та згодом внесено виправлення на - „Ивановна та скріплено печаткою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] свідчила, що працювала разом з заявницею у Новоолексіївській ВШ та підтвердила, що дійсно, у трудовій книжці заявниці припущено помилку, яку виправлено та що трудова книжка дійсно належить заявниці. Таким чином, судом встановлено, що заявниця працювала у Новоолексіївській ВШ Волноваського району Донецької області. При оформленні трудової книжки припущено помилку у зазначенні її по-батькові, та згодом виправлено на належне та що трудова книжка дійсно належить саме їй. Суд вважає, що на підставі ст.256 ч.1 ЦПК України заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, бо надає право на здійснення його пенсійного права. На підставі ст. 256 п.1 ЦПК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

01 червня 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 02 квітня 2008 року, який було розірвано за рішенням суду від 06.09.2010 року .Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], оскільки відповідач мешкає в Росії, вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги не надає. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча судом був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду, заперечень проти позову судові не надав, тому, зі згоди позивачки, суд розглядає справу заочно на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: зокрема, встановлено, що відповідач та позивачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 06.09.2010 року,який було розірвано за рішенням суду. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про його народження ( а.с.4), який мешкає з позивачкою. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], оскільки відповідач мешкає в Росії, вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги не надає. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Все зазначене вище дає підстави суду задовольнити позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Заявниця [PERSON] 28.07.2008 р. звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності її чоловікові [PERSON], який помер 10.11.1996 року, свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок за адресою: с. Лимани Березанського району Миколаївської області, виданого 20 жовтня 1989 року на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представник заявниці - [PERSON], заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в заяві. Заінтересована особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився, але надав заяву про визнання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника заявниці, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Так свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо про те, що прізвище покійного [PERSON] «Никислий», а не «Некислий». До 1971 року вона проживала в [INFO] поряд з родиною [PERSON]; ходила до школи з їхнім меншим сином. З ксерокопії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився 23 серпня 1923 року, а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). З ксерокопії свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] 28.08.1968 р. уклала шлюб з [PERSON]. і після укладення шлюбу змінила прізвище із «Гонтаренко» на «Никисла» (а.с.6). Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 20.10.1989 р. підтверджено, що документ видано на ім'я [PERSON] (а.с.10). З ксерокопії технічного паспорта на житловий будинок по вул. Соловйових в с. Лимани від 21.10.1987 р. (а.с. 7-9) вбачається, що технічний паспорт видано на ім'я [PERSON] (а.с.9-11). Згідно з довідкою Лиманівської сільської ради Бережанського району Миколаївської області від 06.08.2010 р., [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] з 1950 р. по день смерті - 10.1 і. 1996 р. (а.с. 15). З ксерокопії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 10 листопада 1996 року, про що в Книзі реєстрації смертей 13.11.1996 р. зроблено запис за № 19 (а.с.4). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності свідоцтва про право власності на будинок [PERSON] Оскільки в зв'язку зі смертю [PERSON] виправити помилку в написанні прізвища неможливо, даний факт підлягає встановленню в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

У червні 2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому прохала розірвати шлюб із відповідачем та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вони мають різні погляди на життя, зовсім по-різному оцінюють ті чи інші життєві ситуації . Від даного шлюбу маю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Вони проживають окремо, дитина знаходиться на її утриманні , і вона самостійно забезпечує всім необхідним, матеріально його утримує. Відповідач, як батько не бажає в достатній мірі матеріально забезпечувати дитину, хоча має для цього можливість. Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує в повному обсязі і прохає розірвати шлюб з відповідачем , стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки всіх його доходів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач проти задоволення позову не заперечує, про що надав суду письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстави ухвалює рішення про задоволення позову . Відповідно до ч.6 п.11 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

У червні 2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому прохала розірвати шлюб із відповідачем та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вони мають різні погляди на життя, зовсім по-різному оцінюють ті чи інші життєві ситуації . Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Вони проживають окремо, діти знаходиться на її утриманні , і вона самостійно забезпечує всім необхідним, матеріально їх утримує. Відповідач, як батько не бажає в достатній мірі матеріально забезпечувати дітей, хоча має для цього можливість. Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує в повному обсязі і прохає розірвати шлюб з відповідачем , стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 частки всіх його доходів на утримання неповнолітніх дітей . Відповідач проти задоволення позову не заперечує, про що надав суду письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстави ухвалює рішення про задоволення позову . Відповідно до ч.6 п.11 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким, чином визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд рахує прийняти його.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши, що [PERSON] являлася власницею будинку та головою двору в с. Рацево Чигиринського району, вулиця Черкаська, 104, який був побудований та зареєстрований як колгоспно-кооперативна власність в погосподарській книзі Рацівської сільської ради Чигиринського району. 8 лютого 2010 р. [PERSON] померла і позивачка, будучи спадкоємцем відповідно до заповіту, просить визначити належність вказаного будинку померлій, а за нею визнати право власності на нього. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, прохала їх і задовольнити та визнати за нею право власності на будинок розташований в с. Рацево Чигиринського району, вулиця Черкаська, 104, після померлої 8 лютого 2010 р. [PERSON], пояснивши, що вона прийняла спадщину після померлої, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а інших спадкоємців на майно не має. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивачку, задовольнивши заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 8 лютого 2010 р., відповідно до свідоцтва про смерть 1 серії 1-СР № 129007, померла [PERSON], після смерті якої на території Рацівської сільської ради Чигиринського району залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами. Також судом встановлено, що власницею будинку, розташованого в с. Рацево Чигиринського району, вулиця Черкаська, 104, відповідно до довідки виданої Рацівською сільською радою № 1175 від 25.08.2010 року та технічного паспорту на будинок, була [PERSON], а тому можливо встановити факт належності померлій вказаного будинку. Крім того, судом встановлено, що позивачка, відповідно до заповіту від 30.01.2008 року, посвідченого виконавчим комітетом Рацівської сільської ради Чигиринського району, який на день смерті [PERSON] не змінено і не скасовано, є спадкоємцем майна померлої. Також в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття позивачкою спадщини після померлої [PERSON], шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі серії ОХ № 358352. Поскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON], не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на це домоволодіння. На підставі викладеного, ст.328 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про обмеження цивільної дієздатності [PERSON], [INFO]. Заявлені вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] страждає психічним захворюванням органічним маячним розладом, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала вимоги поданої заяви, зазначивши, що [PERSON], [INFO] є її матірю. [PERSON] страждає психічним захворюванням органічним маячним розладом, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час заявниця доглядає за [PERSON] та проживає разом з останньою. [PERSON] просить визнати [PERSON] недієздатною та призначити її опікуном [PERSON] Представник заінтересованої особи [PERSON] зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON], оскільки [PERSON] страждає психічним розладом і не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також вказала, що є необхідність призначити [PERSON] опікуна, [PERSON] Під час розгляду справи прокурор вказав, що є підстави для задоволення заяви [PERSON], оскільки [PERSON] страждає психічним розладом і не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також вказав, що є необхідність призначити [PERSON] опікуна, [PERSON] Заслухавши та проаналізувавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, думку прокурора, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що вимоги, викладені в заяві [PERSON], підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. Актом № 360/10 від 30.07.2010 року, амбулаторної судово психіатричної експертизи підтверджується, що [PERSON] страждає психічним захворюванням органічним маячним розладом, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, суд прийшов до висновку, що [PERSON] страждає стійким, хронічними, психічним захворюванням, яке позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. На підстав ст. 241 ЦПК України, одночасно необхідно вирішити питання про встановлення над [PERSON] опіки і призначення опікуна. Статтею 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування до суду внесено подання від 18.05.2010 року № 05/47-21/573, у якому пропонується призначити над [PERSON] опікуном її дочку [PERSON], яка не має обмежень для виконання такої функції. Будь яких обставин, які перешкоджали би заявниці виконувати обовязки опікуна [PERSON], судом не встановлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Директор Артемівського психоневрологічного інтернату [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій вказує, що [PERSON], [INFO] поступив до Артемівського психоневрологічного інтернату на повне державне забезпечення 21.05.2003 року. 25.07.2003 року він самовільно покинув інтернат , працівники інтернату були проведені його пошуку біля території с. Зайцево, автостанції, ж/д станції. До теперішнього часу відомостей про місцезнаходження [PERSON] не має. Пошуки останнього позитивних результатів не дали. Визнання [PERSON] безвісті відсутнім необхідно для виключення його з складу підопічних інтернату . Ці обставини і зявилися підставами заяви. В судовому засіданні заявниця наполягає на своїх вимогах та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заявника необхідно задовольнити з наступних підстав: Згідно путівки № 486/16, [PERSON] був направлений до будинку інтернату . Згідно листа від Артемівського РВ УМВС України в Донецькій області [PERSON] знаходиться у розшуку. Згідно ст..43 ЦК України, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року у місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], відсутній, а тому, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити та визнати [PERSON], безвісно відсутнім.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Директор Артемівського психоневрологічного інтернату [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій вказує, що [PERSON], 1948року народження поступив до Артемівського психоневрологічного інтернату на повне державне забезпечення 05.01.2002року. 08.05.2002 року він самовільно покинув інтернат , працівники інтернату були проведені його пошуку біля території с. Зайцево, автостанції, ж/д станції. До теперішнього часу відомостей про місцезнаходження [PERSON] не має. Пошуки останнього позитивних результатів не дали. Визнання [PERSON] безвісті відсутнім необхідно для виключення його з складу підопічних інтернату . Ці обставини і зявилися підставами заяви. В судовому засіданні заявниця наполягає на своїх вимогах та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заявника необхідно задовольнити з наступних підстав: Згідно листа від Артемівського РВ УМВС України в Донецькій області [PERSON] знаходиться у розшуку. Згідно ст..43 ЦК України, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року у місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], відсутній, а тому, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити та визнати [PERSON], безвісно відсутнім.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

ГІозивач звернулась з позовом до Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області з позовом про визнання права на земельну частку (пай). Мотивуючи свій позов тим, що з 1949 року по 1983 рік вона працювала в колгоспі Кірова, та була прийнятий в члени колгоспу, правонаступником даного колгоспу є КСП. На зборах про затвердження списків членів КСП [PERSON] помилково не включили. Позивач, як член даного господарства, належить земельна частка. На даний час позивач не може розпоряджатися належним їй майном через те, що її помилково не включили в списки членів КСГІ, що мають право на земельну частку та через відсутність всіх необхідних документів. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ст. 2 Указу Президента України №720/95 від 8.08.1995 року „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям - право на земельну частку (пай) мають члени колективних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З копій трудової книжки серії БТ-І№6509606 вбачається, що позивач дійсно з 1949 року по 1983 рік працювала в колгоспі. Ві дповідно до довідки Звиняченської сільської ради №178 від 10.04.10 р. видно, що за даною сільською радою рахується землі запасу. Судом встановлено, що в [PERSON] було помилково не включено в списки : з земельну частку. Суд визнає право власності позивача на земельну частку та зобовязує Звиняченську сільську раду видати земельну частку з земель запасу.

Outcome: approved