Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 31.10.2008 року, уточнивши позовні вимоги 18.02.2009 року. В судовому засіданні позивач, та спочатку його представник за угодою [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідачі ТОВ «Аква», [PERSON], [PERSON] ,КОШЕЛЯЄВ. В. В. В судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи попереджені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістили. Відповідачка ФОПП [PERSON] позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали , проти позову заперечували, мотивуючи свої доводи відсутністю доказів по справі, які підтверджують вину у скоєнні правопорушення та в завданні матеріальних збитків та моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного : 07 лютого 2008 року біля 15 години 00 хвилин відповідач по справі [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ-2705 державний номер 32010ХА по вулю. Богомольця в м. Харкові ,перед початком руху заднім ходом не впевнився в небезпечності маневру та скоїв наїзд на двох пішоходів, після чого з місця дорожньо-транспортної пригоди зник, чим порушив вимоги п.п.2.10,10.1 ПДД України , у зв»язку з чим Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2008 року по справі № 3-4048/08 [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст..ст.124,ч 1 ст.122-5 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 150,00 гривень. Таким чином, винним в дорожньо-транспортній пригоді , яка відбулася 07.02.2008 року визнано [PERSON] На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування . На підставі ч 4 ст .61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд приходить до висновку ,що ці обставини доказуванню не підлягають. Згідно з довідкою УДАІ ГУМВС України в Харківській області №431 від 28.01.2009 року (арк.справи 57) власником автомобілю ГАЗ 2705 2002 року випуску державний номер [NUMBER] є відповідачка по справі [PERSON], яка є фізичною особою - підприємцем , відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] ,КОШЕЛЯЄВ. [PERSON] вищевказаним автомобілем на підставі виданого доручення та були внесені в технічний паспорт , а відповідач [PERSON] працює в неї на підставі трудового договору (арк..справи 86) та керував вищевказаним автомобілем на підставі доручення ,що було видано йому відповідачем [PERSON] Також право власності на автомобіль підтверджено технічним паспортом серії ХАС № 653894, який видано УДАІ ГУМВС України в Харківській області (арк..справи82). ТОВ «АКВА» власником джерела підвищеної небезпеки не є, а випадок розташування реклами цього товариства на автомобілі чи перебування приватного підприємця [PERSON] в договірних відносинах на здійснення перевезень суд не вважає підставою для стягнення збитків. Суд не може погодитися з доводами ФОПП [PERSON] про ті обставини, що на 07.02.2008 року вона не видавала [PERSON] подорожній лист , він перебував у відпустці та використовував автомобіль на свій розсуд, бо ці обставини надання автомобілю для власних потреб не передбачені умовами укладеного трудового договору, на підставі з яким [PERSON] виконує обов»язки водія з здійснення перевезень. Суду надано заяву [PERSON] від 01.02.2008 року про надання йому неоплачуваної відпустки з 04.02.2008 року по 15.02.2008 року(арк..справи88), але факт перебування [PERSON] у відпустці ,не зважаючи на відмітку в табелі обліку робочого часу (арк..справи106) спростовується тими обставинами, що на підставі подорожнього листу № 309758 (арк..справи 105) він 02.02.2008 року виїздив з показаннями спідометру при заїзді 35852км , а згідно з подорожнім листом № 238901(арк..справи 104) після «відпустки», в якій він перебував з згідно з заявою , показання спідометра за 18.02.2008 року при виїзді становлять 36284 км, тобто за час відпустки [PERSON] наїздив у особистих справах на автомобілі приватного підприємця 702 км (36284-35582=702), що не є правдоподібним, бо ніяких доказів тим обставинам, що за час роботи цього автомобіля було сплачено , та яким чином автомобіль був використаний без подорожнього листу як це передбачено відповідними вимогами суду не надано. Позивачем заявлено суму збитків , яка складається з вартості використаних медичних препаратів 95,73 гривень та з вартості ушкоджених речей в сумі 1879,00 гривень, що дорівнює 1974,73 копійки. Також позивач просить стягнути судові витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення та судового збору та витрати за надання правової допомоги в сумі 1500,00 гривень, які ним були сплачені приватному підприємцю [PERSON] (арк..справи 98-100), на арк..справі 97 має місце заява [PERSON] про збіг терміну договору про надання правової допомоги . Суд не може погодитися з доводами адвоката [PERSON] в тій частині, що позивачем не доведено суму заподіяних збитків , бо ці відомості знайшли своє підтвердження в показаннях свідка події [PERSON] та відмовним матеріалом від 16.02.2008 року , в якому ретельно описані завдані ушкодження, також суд вважає, що при даній дорожньо-транспортній пригоді , позивач [PERSON] станом на 15 годин 00 хвилин 07.02.2008 року був одягнений і його речі були ушкоджені, суд не вбачає ,що сума позовних вимог необґрунтовано збільшена позивачем. На підставі ст..41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. Виходячи з вимог ст..328 ЦК України позивачка набула право власності на законних підставах до яких відноситься купівля-продаж та має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону незалежно від волі інших осіб ( ст.316 ЦК України) На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі ст.. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода ,завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою ,яка її завдала. На підставі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів , механізмів та обладнання .... На підставі ч 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом використання ,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч 5 ст.1187 ЦК України, особа ,яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду , якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] не довела суду, що [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом, як це передбачено ч 3 та ч 4 ст.1187 ЦК України. На підставі вимог ч 2 ст.1193 ЦК України Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди , то залежно від ступеня вини потерпілого (а разі вини особи, яка завдала шкоди-також залежно від ступеня її вини)розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд ,ураховуючи ті обставини позивач по справі [PERSON] був доставлений до 4-ї Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги в стані сп»яніння, бо згідно з історією хвороби №4609 від 07.02.2008 року в його крові було етилового спирту 1,75проміля, приходить до висновку, що мала місце груба необережність з його боку, що при наявності вини [PERSON] дозволяє зменшити вину володільця джерела підвищеної небезпеки на 50%, та установити ,що на 50% мала місце вина самого потерпілого в ДТП [PERSON], який перебував в стані сп»яніння, тому суд вважає за необхідне стягнути з власника джерела підвищеної небезпеки [PERSON] 1974,73 гривні :2(50%) = 987,37 гривень. Згідно вимог Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди з змінами та доповненнями внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994 р.,№11 від 30.09.1994 року, № 15 від 25.05.1998 року, № 9 від 24.10.2003 року п. 4 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності , повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). На підставі п.2 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України- Вказано ,що при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов»язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено» Суд неодноразово розяснював учасникам процесу вимоги ст..ст..10,11,60 ЦПК України про те, що докази по цивільній справі надаються сторонами, а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивачі суду свої позовні вимоги щодо завдання їм моральної(немайнової) шкоди суду довів частково . Що стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що вина ФОПП [PERSON] в завданні позивачу моральної (немайнової) шкоди не доведена. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Таким чином ,суд приходить до висновку, що у зв»язку з завданням здоров»ю та праву власності на особисті речі позивача [PERSON] він переніс психічні страждання та йому належить відшкодувати за рахунок винної в ДТП особи частково заподіяну моральну (немайнову )шкоду. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими ,що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial