Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради 03 серпня 2009 року звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про стягнення шкоди. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилались на те, що під час перевірки стану оплати наданих послуг по забезпеченню теплопостачання населенню за адресою [ADDRESS], абонентом по якій є відповідач [PERSON], було виявлено, що теплопостачання в житло належним чином не обліковується, оплати за нього мешканці цього житла тривалий час не проводять, внаслідок чого теплопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт і зроблено попередження про добровільну сплату заборгованості. Відповідальність за скоєння цієї шкоди згідно з правилами користування теплом повинен нести відповідач [PERSON] і член її сімї [PERSON] і [PERSON]. Вартість збитків позивача з урахуванням часу без облікового користування тепловою енергією відповідачами, міцністю та коефіцієнтом використання цієї міцності, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків складає 2374 грн. 50 коп. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні просили суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму збитків, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що в межах трирічного строку позовної давності в них заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію немає, про що надано квитанції про сплату послуг, за межами строку позовної давності вимоги безпідставні. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи був повідомлені належним чином, про причини не явки суду не повідомили. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, зясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради надає послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS], де абонентом є відповідач [PERSON], яка мешкає разом з [PERSON] і [PERSON], що користуються послугами теплопостачання і на сьогодні виконують умови надання цих послуг щодо їх оплати, від укладання офіційного договору не відмовляються. Під час неодноразових планових перевірок представниками КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради згідно їх повноважень, наданих їм Статутом, рішеннями міськради та інш., стану теплопостачання, приладів обліку та теплоустаткування за адресою [ADDRESS] було виявлено, що теплова енергія обліковується, не відбувається самовільне споживання її мешканцями вказаного житла, оплата, на думку позивача, не відбувається, внаслідок чого теплопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що було складено акт та винесено попередження про необхідність сплати наданих послуг по теплопостачанню до житла відповідачів. Відповідно до закону (ст. ст. 64, 68 ЖК України, ст. ст. 267, 509, 525, 526 ЦК України) споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення правил користування тепловою енергією згідно діючого законодавства України. З акту, попереджень та пояснень причетних осіб встановлено, що теплова енергія відповідачами використовується, теплові прилади працюють, вимоги держстандарту не порушені. Судом встановлено, що позов подано до суду в серпні 2009 року, з липня 2006 року по серпень 2009 року (в межах трирічного строку позовної давності) відповідачами сплачено в повному обсязі послуги теплопостачання згідно наданих позивачем розрахунків, про що надано суду належним чином оформлені квитанції. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що договір на постачання теплової енергії в житло відповідачу укладено, особовий рахунок відкрито, плата за користування тепловою енергією відповідачами позивачу надходить. Не може суд прийняти до уваги наполягання представника позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені. Вказана представником позивача заборгованість відповідачів по сплаті послуг теплопостачання виникла не в межах трирічного строку позовної давності, раніше з такими вимогами вони в передбаченому законом порядку до суду не зверталися, відповідачі прописані та зареєстровані у вказаному житлі, вважають його своїм і претендують на нього, користуються послугами теплопостачання і виконують умови надання послуг теплопостачання щодо їх оплати. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів вину відповідачів в скоєнні шкоди в розмірі згідно розрахунку кількості неврахованої теплової енергії з урахуванням часу користування нею не лічильником відповідачами, міцністю та коефіцієнтом використання цієї міцності, сезонності та показників лічильника. Таким чином позов не вважається обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, в його задоволенні слід відмовити, а оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, то судові витрати на думку згідно закону суду слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed