Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Тростянецького районного центру зайнятості про відшкодування шкоди посилаючись на те, що 05.06.2008 року він отримав статус безробітного, отримував допомогу по безробіттю, але в період з 10.09.2008 року по 10.10.2008 року був тимчасово працевлаштований, отримав 1769,84 грн. заробітної плати, але центр зайнятості про це не повідомив. На підставі наказу №21 від 10.06.2009 року директора Тростянецького районного центру зайнятості його змусили повернути всю отриману допомогу по безробіттю та зняли з обліку як безробітного, окрім того він був засуджений до кримінального покарання на підставі закону, який втратив чинність, та відбув покарання повністю. 25.02.2010 року вирок щодо нього був скасований Верховним Судом України, а кримінальну справу відносно нього закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Він вважає, що такими діями відповідача йому завдано матеріальних збитків в розмірі безпідставно повернутої допомоги, та спричинена значна матеріальна шкода безпідставним кримінальним переслідуванням, а тому вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь 3681,13грн. безпідставно повернутої ним допомоги по безробіттю, та у відшкодування моральної шкоди 5854,10грн. з розрахунку по 1 розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць безпідставного кримінального переслідування за період з червня 2009 року по лютий 2010 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач під час отримання допомоги по безробіттю порушив свій обовязок та не повідомив центр зайнятості про працевлаштування, після отримання інформації про одержання ним доходів, даний випадок був розслідуваний комісією, на підставі її рішення виданий наказ про повернення виплаченої позивачу допомоги, яку він і сплатив на рахунок центру зайнятості. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно заяви [PERSON] від 05.06.2008 року, він звернувся до Тростянецького РЦЗ щодо надання статусу безробітного, та згідно витягу з наказів про прийняті рішення, наказом №НТ080605 від 05.06.2008 року такий статус йому було надано та призначена допомога по безробіттю (а.с.30,44). Як вбачається з витягу з наказів про прийняті рішення, наказами №НТ080917 від 17.09.2008 року та №НТ081001 від 01.10.2008 року позивачу у звязку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», пп.«5» п.5 ст.31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та пп.5 п.5.4 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» була скорочена виплата допомоги по безробіттю з 16.09.2008 року по 30.09.2008 року та з 01.10.2008 року по 15.10.2008 року, а наказом №НТ090514 від 14.05.2009 року він був знятий з обліку у звязку з відмовою від двох пропозицій підходящої роботи (а.с.44). Згідно акту №41 розслідування страхових випадків виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.06.2009 року встановлено, що [PERSON], перебуваючи на обліку як безробітній, працевлаштувався на ЗАТ «Агрофірма «Чорноморець» з 10.09.2008 року по 10.10.2008 року та отримав дохід в сумі 1769,84грн., що підтверджується також копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення та довідкою про нараховану заробітну плату(а.с.37-38,39-43). Згідно наказу директора Тростянецького РЦЗ від 10.09.2009 року [PERSON] зобовязано повернути кошти, виплачені як допомога по безробіттю в сумі 3681,13грн., та відповідно до копії квитанції від 23.06.2009 року, дана сума була сплачена позивачем на рахунок Тростянецького районного центру зайнятості (а.с.4,11). Згідно ухвали Верховного Суду України від 25.02.2010 року, колегією суддів була розглянута кримінальна справа за касаційною скаргою [PERSON] на вирок Тростянецького райсуду та ухвалу апеляційної інстанції, за яким його було засуджено за ст.190 ч.1 КК України до 150 годин громадських робіт, при цьому вирок та ухвалу було скасовано, а кримінальну справу закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Відповідно до ст.12 п.5 ч.2 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виконавча дирекція Фонду та її робочі органи: контролюють правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до ст.35 п.3 цього ж закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст.31 п.5 цього ж закону тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі: 4) приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю; 5) порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню. Таким чином, у вересні та жовтні 2008 року, зменшуючи [PERSON] розмір допомоги по безробіттю, яка в сукупності була скорочена на 1 місяць саме під час його тимчасового працевлаштування, відповідач діяв відповідно до пп.4 п.5 ст.31 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та як зазначено в Ухвалі Верховного Суду України, у службових осіб центру зайнятості не було підстав вважати, що влаштувавшись на роботу у період отримання допомоги по безробіттю, позивач діяв з прямим умислом на заволодіння державними коштами. Знятий з обліку [PERSON] був за відмову від двох пропозицій підходящої роботи, а тому немає підстав вважати, що допомогу по безробіттю з вересня 2008 року він отримував незаконно, тому наказ про зобовязання його повернути отримані кошти був безпідставним. Враховуючи, що під час розслідування кримінальної справи за цим фактом позивач вніс на рахунок відповідача раніше отримані як допомогу по безробіттю кошти, суд вважає його вимоги в цій частині обґрунтованими та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно повернуті ним кошти. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої йому безпідставним кримінальним переслідуванням, оскільки до функцій державної служби зайнятості не входить порушення, розслідування та розгляд кримінальних справ.

Outcome: partial