Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

Дніпропетровський державний аграрний університет 03 серпня 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування приміщенням, виселення і зобовязання вчинити певні дії. Ухвалою суду [PERSON] з числа відповідачів був виключений. [PERSON] заявив зустрічні вимоги про визнання недійсним договору найму житла, визнання дійсним договору ренти житлового фонду та зобовязання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 19 січня 2010 року вказані позови були обєднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Позивач ДДАУ в своїх позовних вимогах, а його представники в ході судового засідання посилалися на те, що за договором найму житла від 25 січня 2005 року між університетом та [PERSON], останньому була надана трикімнатна квартира [ADDRESS] на строк виконання ним трудових обов'язків відповідно до наказу ректора ДДАУ № 572 від 06 квітня 2004 року та трудового контракту від 03 листопада 2004 року. Відповідач [PERSON] порушив умови договору найму житла, 28 серпня 2008 року він припинив основні трудові відносини з позивачем, звільнившись з посади завідувача кафедри сільськогосподарських машин. Звільнення відбулось за власним бажанням [PERSON], який обрав для себе іншу роботу. При цьому [PERSON] деякий час ще залишався працювати за сумісництвом у Дніпропетровському державному аграрному університеті на 0.25 ставки професора кафедри для закінчення роботи з керівництва аспірантами та магістрами. Але з роботи за сумісництвом [PERSON] також звільнився за власним бажанням 15 квітня 2008 року. Копія наказів про звільнення додається. Через вказане відповідачі підлягають виселенню із наданого службового жилого приміщення зі всіма проживаючими з ним особами без надання іншого жилого приміщення. В добровільному порядку питання не вирішене, на вимогу університету про звільнення приміщення відповідач не реагує, а натомість вчиняє дії, які свідчать про його намір привласнити квартиру. Просили визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним приміщенням, виселити їх без надання іншого житла і зобовязати третю особу вчинити дії по скасуванню прописки відповідачів у вказаному житлі, задовольнивши позов в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ДДАУ не визнав, пояснивши, що [PERSON] прийняв участь у конкурсі і наказом № 572 від 06 квітня 2004 року був зарахований на посаду завідувача кафедри сільськогосподарських машин ДДАУ з наданням житла. Але обіцяне житло відповідач йому надав не відразу, а лише 25 січня 2005 року. При цьому його зобов'язали укласти договір найму житла. При цьому спірна квартира ніколи не належала до числа службових, надана на підставі рішення виконкому з видачею ордеру (не службового). На підставі ордеру № 130 від 28 листопада 2006 року його сім'я вселилась у спірну квартиру. Оскільки адміністрація ДДАУ неодноразово проголошувала намір передати спірну квартиру у комунальну власність м. Дніпропетровська, він звернувся із запитанням про термін вищевказаної передачі до ректора ДДАУ [PERSON] Він запропонував укласти договір ренти житлового приміщення, мотивуючи це необхідністю повернути агроуніверситету кошти, витрачені на придбання квартири. 18 грудня 2006 року було укладено договір ренти. За умовами цього договору відповідач передавав [PERSON] у власність спірну квартиру, а останній зобов'язувався до 31 грудня 2009 року в якості рентних платежів сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, а за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2025 року сплатити відповідачу вартість квартири - 150000 грн. Обов'язок нотаріального посвідчення договору ренти покладався на відповідача. Звертався з питанням нотаріального посвідчення договору, але безрезультатно. Одержавши із суду копію позову про виселення зрозумів, що жодного із взятих на себе зобов'язань відповідач не мав наміру виконувати. Вважає вказане незаконним і просив визнання недійсним договору найму житла, визнання дійсним договору ренти житлового фонду та зобовязання третьої особи вчинити дії по реєстрації права власності за ними на спірну квартиру, задовольнивши зустрічний позов в повному обсязі. Позовні вимоги ДДАУ не визнають в повному обсязі і просили в їх задоволенні відмовити. Представники третіх осіб відділу паспортної і міграційної служби Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (в матеріалах справи міститься розписка), в своєму листі на адресу суду просили винести рішення на розсуд суду по закону без участі їх представників. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2003 року ДДАУ опублікував у газеті «Сільські вісті» оголошення про проведення конкурсу на заміщення посади завідувача кафедри сільськогосподарський машин (з наданням житла). [PERSON] прийняв участь у конкурсі і наказом № 572 від 06 квітня 2004 року був зарахований на посаду завідувача кафедри сільськогосподарських машин і з ник було укладено трудовий контракт від 03 листопада 2004 року. За договором найму житла від 25 січня 2005 року між Дніпропетровським державним аграрним університетом та [PERSON], останньому була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначена квартира має загальну площу 76.7 кв. м., житлову площу 41.1 кв. м., була надана [PERSON] на склад сім'ї з двох осіб у тому числі дружині [PERSON] на підставі ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та ст. 52 ЖК України. Дана обставина підтверджується рішенням № 843 виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 17 листопада 2006 року та ордером на жиле приміщення № 130 від 28 листопада 2006 року. Відповідач [PERSON] 28 серпня 2008 року він припинив основні трудові відносини з Дніпропетровським державним аграрним університетом, звільнившись з посади завідувача кафедри сільськогосподарських машин. Звільнення відбулось за власним бажанням [PERSON], який обрав для себе іншу роботу - посаду ректора Уманського державного аграрного університету. При цьому [PERSON] деякий час ще залишався працювати за сумісництвом у Дніпропетровському державному аграрному університеті на 0.25 ставки професора кафедри для закінчення роботи з керівництва аспірантами та магістрами. Але з роботи за сумісництвом [PERSON] також звільнився за власним бажанням 15 квітня 2008 року. Позивач ДДАУ вважає, що відповідачу було надано службове житлове приміщення і тільки на час виконання трудових обовязків, обґрунтовує свої вимоги ст. 124 ЖК України: робітники та службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою та організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення зі всіма проживаючими з ним особами без надання іншого жилого приміщення, тому і направив йому листи з вимогою звільнити та провести передачу приміщення уповноваженій комісії в термін до 23 квітня 2009 року і повторно в термін до 05 червня 2009 року. Але з такими висновками погодитися не можна, оскільки вселення відповідача у вказане житло було на підставі законного і виданого в передбаченому законом порядку ордеру на жиле приміщення № 130 від 28 листопада 2006 року, цей ордер не є ордером на службове приміщення, рішення виконкому про віднесення спірної квартири до службових не приймалося і квартира не є службовою. Ордер видано на підставі рішенням № 843 виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 17 листопада 2006 року про надання і закріплення житлової площі на підставі спільного рішення адміністрації і профкому ДДАУ. Вказані рішення виконавчої влади та ордер на житло позивачем не оспорені і визнані, вимог стосовно незаконності рішення виконкому чи ордеру не заявлено. Тобто заяви про те, що спірна квартира є службовою і на підставі цього підлягає звільненню безпідставні. Не є відповідачі і тимчасовими мешканцями чи піднаймачами. Крім того, адміністрація ДДАУ неодноразово сама проголошувала намір передати спірну квартиру у комунальну власність м. Дніпропетровська, [PERSON] звернувся із запитанням про термін вищевказаної передачі до ректора ДДАУ [PERSON] Він запропонував укласти договір ренти житлового приміщення, мотивуючи це необхідністю повернути агроуніверситету кошти, витрачені на придбання квартири. 18 грудня 2006 року договір ренти було підписано, за умовами договору відповідач передавав позивачу у власність спірну квартиру, а останній зобов'язувався до 31 грудня 2009 року в якості рентних платежів сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, а за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2025 року сплатити відповідачу вартість квартири - 150000 грн. Обов'язок нотаріального посвідчення договору ренти покладався на відповідача, а державну реєстрацію договору брав на себе позивач. За умовами договору ренти всі попередні угоди та домовленості щодо спірної квартири вважалися недійсними. У вересні 2007 року адміністрація ДДАУ вирішила погодити в міністерством освіти та науки та органами місцевої влади питання про передачу спірної квартири у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська, але отримано відмову, після цього жодного із взятих на себе зобов'язань відповідач не виконував. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належить на праві власності ДДАУ, але питання про скасування чи припинення цього відповідачі не ставили, вимог про це не заявляли, не обґрунтовує свої вимоги цим і ДДАУ. Договір ренти у встановленому законом порядку не був зареєстрований і виконаний, тому немає підстав для задоволення вимог про визнання його дійсним і позовні вимоги в цій частині також не грунтуються на вимогах закону. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що сторони заявили свої вимоги про зобовязання вчинити певні дії, але ці вимоги не заявлені до сторін, а стосуються лише третіх осіб, що є порушенням закону: відділ паспортної і міграційної служби Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради не є сторонами в справі, до них не заявлено вимог і зобовязувати їх проводити будь-які дії (скасувати прописку чи реєстрацію, зареєструвати право власності та інш.) неможливо, розгляд справи суд проводить в межах заявлених вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі заперечують будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію сторін стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим Дніпропетровському державному аграрному університету в задоволенні позову до [PERSON] і [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування приміщенням, виселення і зобовязання вчинити певні дії слід відмовити, а також [PERSON] в задоволенні зустрічних позовних вимог Дніпропетровського державного аграрного університету про визнання недійсним договору найму житла, визнання дійсним договору ренти житлового фонду та зобовязання вчинити певні дії слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання таким, що втратив право користування приміщенням, виселення і зобовязання вчинити певні дії відмовити та зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору найму житла, визнання дійсним договору ренти житлового фонду та зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді не знайшли свого обєктивного підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed