Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-16 00:00:00

Держане підприємство «Харківський завод електроапаратури» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] і просило визнати недійсним право користування відповідачів жилою кімнатою №834 у будинку № 193-а по вул. Клочківській у м. Харкові, виселити їх з спірного житлового приміщення і анулювати їхню реєстрацію за вказаною адресою. В ході слухання справи [PERSON] і [PERSON] звернулися з зустрічним позовом до держаного підприємства «Харківський завод електроапаратури», [PERSON] і просили визнати правомірним право користування жилою кімнатою №834 у будинку № 193-а по вул. Клочківській у м. Харкові (надалі - Спірне приміщення) та визнати недійсним ордер № 0443, виданий держаним підприємством «Харківський завод електроапаратури» 12.03.2008 р. на вселення у вказане житлове приміщення [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги підприємства і просив їх задовольнити на підставах викладених у позовній заяві, проти зустрічного позову заперечував і просив відмовити в його задоволенні. Треті особи в судове засідання не з'явились, просили розглядати справу у їх відсутності. Заслухавши учасників судового засідання, суд вважає, що позов держаного підприємства «Харківський завод електроапаратури» (надалі - підприємство) до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним права користування жилим приміщенням в гуртожитку не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до держаного підприємства «Харківський завод електроапаратури», [PERSON] про визнання ордеру недійсним і визнання правомірним права користування житловим приміщенням підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини і виниклі у зв'язку з ними правовідносини. [PERSON] і [PERSON] працювали на підприємстві і мешкали у гуртожитках для одиноких осіб, з наданням їм койкомісця. [PERSON]В, була зареєстрована в гуртожитку для проживання жінок за адресою м. Харків вул. Клочківська, 193, [PERSON] у гуртожитку для проживання чоловіків за адресою м. Харків вул. Клочківська, 193-а без зазначення кімнати. У 1993 р. відповідачі уклали шлюб і у них народився син [PERSON] У цьому ж році у відповідності зі спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства відповідачам було надано у користування спірне приміщення, в якому вони стали мешкати втрьох, однак їхня реєстрація залишилась за попереднім місцем проживання. За користування спірним приміщенням вони у встановленому порядку сплачували встановлені комунальні платежі. У 1999 р. [PERSON] звільнилась з підприємства за власним бажанням, однак відповідачі продовжували проживати в спірному приміщенні. Згідно наданих підприємством актів від 05.06.2007 p., 20.12.2007 p., 14.02.2008 p. - сім'я [PERSON] у спірному приміщенні не мешкає тривалий час, в кімнаті живуть сторонні особи (а.с.7-9). 12.03.2008 р. підприємством було видано ордер № 0443 на вселення у спірне приміщення [PERSON]. 08.09.2003 р. на ім'я [PERSON]В, було придбано 23\\50 частини житлового будинку за адресою с. Мала Данилівка Дєргачівського району Харківської області, вул.. Партизанська, 55. Задовольняючі позовні вимоги [PERSON] визнання правомірності права проживання в спірному приміщенні суд виходить з того, що це приміщення було надано їм на підставі сумісного рішення адміністрації і профкому підприємства, що учасники судового засідання самі підтвердили. Також сторони підтвердили, що [PERSON] вселилися в надане їм приміщення і користувались ним у встановленому порядку. Той факт, що вони не були зареєстровані в спірному приміщенні не може служити підставою для визнання недійсним їх права користування спірним приміщенням, оскільки реєстрація громадянина це адміністративний акт, який не може свідчити про придбання права користування жилим приміщенням чи його втрату. Те, що [PERSON] на законних підставах вселилися у спірне приміщення, мешкали в ньому, сплачували комунальні платежі, підприємство приймали ці платежі свідчить про виникнення між підприємством і відповідачами правовідносин по найму житлового приміщення. Тому у суду не викликає сумнівів факт правомірності виникнення у [PERSON] права користування спірним приміщенням. Однак, факт збереження за ними такого права судом не встановлений. Підприємством надані акти про не проживання [PERSON] у спірному приміщенні з 2007 року, надано докази придбання ними іншого житла і проживання в ньому. Зазначеним доказам суд не надає правової оцінки, оскільки позивачем у позовних вимогах ставилось питання про виселення [PERSON] із спірного приміщення у зв'язку з недійсністю їх права проживання в цьому приміщенні. Недійсність права має на увазі той факт, що таке право у відповідачів взагалі не виникало, тобто воне відсутнє. Однак судом встановлено, що [PERSON] вселилися в надане їм приміщення і користувались ним у встановленому порядку і у них виникло право користування цим приміщенням. Обгрунтовуючі свої позовні вимоги про недійсність права відповідачів користуватися спірним приміщенням підприємство і його представник посилались на те, що вони не мешкали в спірному приміщенні понад б місяців, мають інше житло. Однак такі підстави для виселення відповідачів як втрата набутого права користування спірним приміщенням в первісному позові не містилось. Лише після дослідження всіх обставин справи представником підприємства було подано додаткову позовну заяву про виселення відповідачів з тих підстав, що вони втратили право користування спірним приміщенням. Додаткова позовна заява була повернута представникові позивача, т.я. заява про зміну підстав позову у відповідності зі ст.31 ЦАК України могла бути поданою тільки до початку розгляду справи по суті, що не позбавляє позивача права подати відповідний позов у загальному порядку. Таким чином, для виселення відповідачів у зв'язку з недійсністю їх права проживання в спірному приміщенні підстави відсутні, питання про їх виселення у зв'язку з втратою такого права судом не розглядалось в силу недодержання позивачем порядку зміни підстав позову. Ордер [PERSON] на спірне приміщення був виданий в порушення встановленого порядку.У відповідності до ст. 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. На момент видачі ордеру підприємство не вирішило питання про припинення права [PERSON] на спірне приміщення. Сам [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що при його намаганні вселитися у спірне приміщення, там знаходились деякі речі [PERSON], він там не зміг мешкати і не мешкає до теперішнього часу. Вселитися у спірне приміщення в судовому порядку [PERSON] не може, оскільки не вирішено питання про те чі втратили [PERSON] право користування спірним житлом чи ні. У відповідності зі ст. 59 ЖК України цей ордер слід визнати недійсним, т.я. порушено порядок його надання. Суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про їх реєстрацію в спірному приміщенні, оскільки судом визнано, що у них виникло право на проживання у цьому приміщенні і на момент розгляду справи це право ніяким чином не припинено і вони не визнані такими, що втратили таке право. Однак сама реєстрація відповідачів в спірному приміщенні є суто адміністративним актом і не підтверджує та не спростовує права [PERSON] на користування житлом. Це право визначається правовідносинами, які витікають з додержання сторонами умов договору найму спірного приміщення і додержання вимог діючого законодавства, що регулює ці правовідносини. На підставі ст.ст. 58, 59, 61, 63, 64, 128-131 ЖК України,

Outcome: partial