Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

Позивач 23.04.2010 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем в 2004 році, з ним залишився проживати їх спільний неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає від них з сином окремо, має іншу сімю. Зазначає, що відповідач добровільно не надає йому матеріальної допомогу на утримання неповнолітнього сина, хоча як мати, за законом, повинна виконувати свій обовязок по його утриманню на рівні з батьком. Посилаючись на те, що відповідач має у власності домашнє господарство, земельну ділянку від обробітку якої отримує значні доходи і має можливість надавати таку матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина і, що угоди про добровільну сплату аліментів вони між собою не досягнули, а також посилаючись на мінливий дохід відповідача, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень в місяць. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату і час розгляду справи, про що свідчить її підпис в довідковому листі. Від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про часткове визнання позову і розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідач в своїй письмовій заяві погодилась на виплату аліментів відповідачу на утримання сина в твердій грошовій сумі, в розмірі 150 гривень в місяць. Справа у відповідності до вимог ст.ст.169ч.4 ЦПК України розглянута у відсутність відповідача на підставі її письмової заяви та наявності достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач являється матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. 04.09.2007 року, після розірвання шлюбу між сторонами по справі, відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] і взяла його прізвище [PERSON]. Неповнолітній [PERSON] проживає окремо від матері, з батьком і позивачем по справі [PERSON] і знаходиться на його утриманні. Позивач сам проживає біля непрацездатних батьків, являється інвалідом 2-ої групи, ніде не працює, хворіє. Відповідач добровільно не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який також хворіє, навчається і на утримання якого необхідні грошові кошти. Угоди між сторонами про добровільну сплату аліментів не досягнуто. У відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України відповідач, як мати неповнолітнього хлопця зобовязана утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує, що відповідач працездатна, має у власності земельну ділянку від обробітку якої отримує дохід, має особисте підсобне господарство від ведення якого також отримує дохід як в грошовій, так і в іншій натуральній формі, має на утримані неповнолітню дочку та аліментних зобовязань не має. Суд, при розгляді справи, приймає до уваги як стан здоровя сторін так і їх матеріальний стан, а також законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, який складає на дітей віком від 6 до 18 років 776 гривень. Тому суд, на підставі вищевикладеного приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі у визначеному ним розмірі, відповідно до ст.ст.180,181-182,184 СК України, - підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 23 квітня 2010 року . Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню

Outcome: approved