Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

В березні 2010 року до суду звернулася з позовом [PERSON], в якому просила визнати недійсною та скасувати довіреність від її імені на [PERSON] на право дарування гр..[PERSON] належну їй частину житлового будинку № 26 по вул.Чайковського від 29.09.2009 року, посвідчену нотаріусом [PERSON], а також визнати недійсним та скасувати договір дарування від 24.02.2010 року [PERSON] житлового будинку, посвідчений нотаріусом [PERSON], визнавши за нею право власності на 15/100 частин вказаного будинку. В обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що [PERSON] увійшла до неїув довіру, вмовила продати будинок, за виручені гроші купити для неї і її неповнолітнього сина інший, а різницю віддати їй. Вона, знаходячись під дією алкоголю та пігулок, підписала у нотаріуса [PERSON] довіреність на ім»я Космяной на право дарування її частини будинку [PERSON]. Всі документи на будинок Космічна забрала. З 15.12.2009 року по 01.03.2010 року вона знаходилася під вартою до винесення вироку, а після звільнення з-під варти дізналася, що виписана разом з дитиною зі свого будинку, а будинок від її імені подарований [PERSON] 24.02.2010 року. Вказаний правочин суперечить нормам закону «Про охорону дитинства», а саме укладений без дозволу органів опіки та піклування, та порушує права її неповнолітньої дитини на користування житлом. 27 травня 2010 року ухвалою суду було об»єднано вказаний позов із позовом органів опіки і піклування, поданий до Комсомольського суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з такими ж вимогами та з тих же підстав. В судовому засіданні позивач [PERSON] неодноразово доповнювала та уточнювала позивні вимоги, остаточно просила визнати нікчемною та скасувати довіреність від [PERSON] на [PERSON] на право бути представником та право подарувати гр..[PERSON] частину житлового будинку № 26 в м.Херсону по вул.Чайковського від 29.09.2009 р., засвідчену нотаріусом [PERSON] з підстав невідповідності такої довіреності нормам закону «Про охорону дитинства» та «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також з тих же підстав визнати недійсним договір дарування серії ВМР № 371307 від 24.02.2010 року на користь [PERSON] вказаного будинку, що посвідчений нотаріусом [PERSON], визнати недійсними та скасувати договори дарування від 18.03.2010 року та 02.03.2010 року [PERSON] по 15/200 частин вказаного будинку відповідно [PERSON] та [PERSON], посвідчені нотаріусом [PERSON], визнати на нею право власності на 15/100 частин вказаного житлового будинку. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з»явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином, згідно поштового повідомлення. Третя особи приватні нотаріуси [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з»явилися. [PERSON] просив слухати справу у його відсутності. Судом ухвалено слухання справ у їх відсутності. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що [PERSON] надала довіреність [PERSON] на право дарування йому своєї частини будинку і в лютому 2010 року він став власником цього будинку, а згодом в свою чергу продав будинок іншим особам. Просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Представник відповідача також позов не визнав, пояснив, що на момент укладення договору дарування [PERSON] на підставі довіреності від [PERSON] на ім.»я його доверителя [PERSON] [PERSON] разом з дитиною виписалася з будинку до с.Кірово, тому вона і її неповнолітня дитина втратили право користування вказаним будинком і при укладені правочину порушень прав дитини не було. Просив в задоволені позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні також позов не визнали, пояснили, що купили у [PERSON] по 15/200 частин будинку за вказаною адресою і є добросовісними набувачами, просили в задоволенні позову відмовити з цих підстав. Представник органів опіки і піклування в судовому засіданні свій позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що до них звернувся неповнолітній [PERSON] із заявою, що йому ніде проживати, оскільки мати продала будинок. Ними встановлено, що [PERSON] розпорядилася будинком, в якому був прописаний та проживав її неповнолітній син без дозволу органів опіки і піклування, що є порушенням норм закону. Як представник 3-ї особи за позовом самої [PERSON] вважала, що позов останньої також підлягає задоволенню з тих же підстав. Пояснила, що факт виписки дитини на час укладення правочину з житлом не впливає на обов»язок отримання попередньої згоди органів опіки і піклування на його відчуження. Нотаріус, маючи документи, що в будинку проживала неповнолітня дитина, не міг посвідчити таких договір, оскільки це суперечить вимогам ст..ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Суд, вислухавши пояснення сторін, позивача в якості свідка, дослідивши матеріали інвентарної та цивільної справи, вважає, що позови [PERSON] та органів опіки і піклування підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою… ст..203 цього Кодексу. Частина 1 ст.203 вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла… Згідно ст..18 вказаного закону діти члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, а органи опіки та піклування зобов»язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» зазначено, що для здійснення будь-яких право чинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки і піклування. З розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч.5 п.5 Постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» вбачається, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності… може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування була власником 15/100 частин будинку № 26 по вул.Чайковського в м.Херсоні та разом з неповнолітнім сином [PERSON] 1995 року народжен6ня була прописана та проживала в цьому будинку. Це підтверджується довідкою голови квартального комітету, ксерокопією паспорту та довідкою зі школу про місце проживання неповнолітнього [PERSON]. З наданих суду свідчень з ВГРІФО Комсомольського ВМ вбачається, що за заявою [PERSON] 18.11.2009 року вона разом з дитиною була знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою без вказівки адреси вибуття. З пояснень [PERSON], допитаної як свідка видно, що [PERSON] знав про наявність у неї дитини, яка була прописана та проживала разом з нею в будинку та був присутнім при її знятті з реєстрації. За договором дарування серії ВМР № 371307 від 24.02.2010 року [PERSON], що діяла на підставі довіреності, подарувала [PERSON] вказану частинку будинку, що посвідчив нотаріус [PERSON] Вказаний договір укладений в порушення вимог Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та Закону України «Про охорону дитинства» без дозволу органів опіки та піклування та є в силу ст..ст.203,215 ЦК України недійсним. Заперечення представника відповідача [PERSON] щодо відсутності у дитини права користування житлом, оскільки вона була виписана з будинку на час укладення угоди не ґрунтуються на законі, оскільки вищевикладені норми закону широко трактують право дитини на житло, і застережуть, що без дозволу органі опіки та піклування неможливо робити будь-які дії по відчуженню, обміну і навіть купівлі нового житла, в якому проживали неповнолітні діти. Також судом встановлено, що [PERSON] в свою чергу 18.03.2010 року та 02.03.2010 року уклав договори дарування по 15/200 частин вказаного будинку відповідно [PERSON] та [PERSON], договори посвідчені нотаріусом [PERSON] Оскільки відповідачами вказані договори не оспорені і не встановлено інше, то їх пояснення щодо купівлі у [PERSON] 15/200 частин будинку судом не беруться до уваги. Відповідно до вимог ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] незаконно набув право власності на спірний будинок, то він і не мав права його відчужувати. За таких підстав і договори дарування [PERSON] по 15/200 частин будинку [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст..215 ЦК є недійсними. Згідно ст..216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторон зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мають повернути по 15/200 частин будинку, які вони отримали в дар від [PERSON], [PERSON], а [PERSON] повинна забезпечити право користування вказаним житлом свого неповнолітнього сина [PERSON]. Що стосується заявлених в позовах вимогах про визнання недійсною довіреності та її скасування, то вони, на думку, суду не підлягають задоволенню, оскільки довіреність не є правочином, правові підстави виникнення та скасування її регламентується Главою 17 ЦК України «Представництво», яка передбачає лише можливість скасування довіреності особою, що її видала. В решті позови не підлягають задоволенню з викладених підстав.

Outcome: partial