Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

[PERSON] з урахуванням додатково заявлених позовних вимог звернулася у Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] [PERSON], [PERSON], Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою та виселення. [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 31.07.2001 року. Відповідач по справі, [PERSON], був власником спірної квартири, відчуження якої він здійснив за договором дарування від 15.03.1996 р. відповідачу [PERSON] і до теперішнього часу є зареєстрованим у квартирі, але постійно проживає разом із своєю сімєю за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лісова, буд. № 46[ADDRESS], і не бажає добровільно знятися з реєстрації за місцем знаходження квартири позивачки. Вказане призводить до нарахування зайвої платні за комунальні послуги, та створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. Відповідач - [PERSON], є її батьком, з яким її мати - [PERSON] Михайлівна, перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.07.1988 р. по 24.07.2008 р. Відповідач [PERSON] за договором дарування від 31.07.2001 року здійснив відчуження спірної квартири на користь позивачки, яка перебувала у малолітньому віці, і до досягнення нею повноліття здійснював управління належною їй квартирою. У звязку з припиненням сімейних відносин між ним та матірю позивачки, відповідач [PERSON] переселився до подарованої позивачці квартири, змінив замки на вхідних дверях, та перешкоджає їй у вселенні до квартири та у користуванні нею. Відповідач - [PERSON], 06.09.2008 р. самоправно без згоди [PERSON] П.Ю. зайняв належну їй квартиру, чим створив перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. Для усунення перешкод у користуванні квартирою і відновлення порушеного права власності, відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно виселити з квартири, та скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON]І в Відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав та предявив до [PERSON] та [PERSON] зустрічну позовну заяву про визнання договорів дарування недійсними. В обґрунтування зустрічного позову вказував на те, що був власником квартири № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1993 року. 15.03.1996 року за договором дарування подарував вказану квартиру брату - [PERSON]. Підставою для оформлення договору дарування від 15.03.1996 р. була воля їх батька - [PERSON], про те, щоб після його смерті з метою запобігання суперечок між синами з приводу спадщини, все належне батьку майно перейшло позивачу [PERSON]. Гарантією виконання волі батька було оформлення договору дарування на користь [PERSON], за умовою, що [PERSON] буде мати і у подальшому безстрокове право користування квартирою, а [PERSON] не буде передавати цю квартиру у власність іншої особи. [PERSON] проживав у квартирі, а з грудня 2007 року проживає у квартирі [ADDRESS] постійно, вважає її місцем свого постійного проживання. В серпні 2008 року [PERSON], повідомила його, що 31 липня 2001 року [PERSON] уклав договір дарування квартири своїй неповнолітній доньці [PERSON] [PERSON]. Однак йому відомо, що на момент укладення договору дарування його брат [PERSON] [PERSON] був тяжко хворий і знаходився на стаціонарному лікуванні. При розмові з братом він встановив, що події оформлення договору дарування [PERSON] не памятає. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] спонукають його покинути квартиру, щоб її продати. Вважає, що він уклав договір дарування квартири з [PERSON] під впливом помилки, і що обидва договори дарування повинні бути визнані недійсними. Просить визнати поважними причини пропущення строку позовної давності у звязку з тим, що про наявність договору дарування від 31.03.2001 року він дізнався тільки в серпні 2008 року. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав, предявив до [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування зустрічного позову він вказував, що є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 15 березня 1996 року. Після укладання вказаного договору відповідно до домовленості з братом [PERSON] за останнім залишилося право користування квартирою, і він в ній зареєстрований. На початку серпня 2008 року після розірвання шлюбу з [PERSON], вона повідомила його, що 31.07.2001 року він уклав разом з нею договір дарування квартири і показала цей договір, де обдарована була його донька - [PERSON], а [PERSON] діяла в її інтересах. Він - [PERSON], подій оформлення договору дарування не памятає у звязку із тяжкою хворобою на момент укладення договору, тому, що він дуже хвора людина. В 1998 році звільнився з військової служби до запасу за станом здоровя, що підтверджується свідоцтвом З 22 липня до 29 серпня 2001 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку із значним кризовим загостренням гіпертонічної хвороби, інфарктом головного мозку та прогресуючою дісдиркулярною енцефалопатією III ступеню. В лікарні він опинився внаслідок того, що 22 .липня 2001 р. на вулиці втратив свідомість. При проходженні стаціонарного лікування у Клінічному обєднанні швидкої допомоги 24. 27 та 28 липня 2001 р. в нього були кризи із значним підвищенням артеріального тиску та втратою свідомості 24 липня 2001 р. тривалістю 3-4 години. Безпосередньо з лікарні швидкої допомоги він був переведений у 5 клінічну лікарню. В момент укладення договору дарування він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, внаслідок такого стану він не пам'ятає такої події, чим скористалася на той час його дружина [PERSON], яка є за фахом лікарем. На теперішній час [PERSON] та донька [PERSON] спонукають його покинути квартиру. 12 вересня 2008 року він отримав у нотаріуса копію договору дарування. Просить визнати поважними причини пропущення строку позовної давності в зв'язку з тим. що про наявність договору дарування від 31.07.2001 р. він дізнався тільки в серпні 2008 року. Проти зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] [PERSON] представник відповідача [PERSON] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] М.М. заперечувала, посилаючись на те, що вказані доводи позивачів є надуманими, ними пропущений строк позовної давності на предявлення зустрічних позовів. 03.10.2008 року позов [PERSON] був обєднаний в одне провадження із зустрічним позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] (т.3, а. с. 74). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] Михайлівна підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, а також пояснила, що [PERSON] сам займався переобладнанням спірної квартири з двокімнатній у однокімнатну, просила позов задовольнити, у зустрічних позовах [PERSON] та [PERSON] - відмовити. Представник позивача, адвокат [PERSON], яка дала пояснення у судовому засіданні, позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила позов задовольнити, у зустрічному позові [PERSON] О.І. про визнання договорів дарування недійсними - відмовити; у зустрічному позові [PERSON] Ю.І. про визнання договору дарування недійсним відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов [PERSON] [PERSON] не визнав: підтримав свої зустрічні позовні вимоги; повністю визнав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов доньки [PERSON] [PERSON] не визнав: підтримав свої зустрічні позовні вимоги; повністю визнав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] Д.С. позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав у повному обсязі: позовні вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові, просив у позові [PERSON] відмовити: зустрічний позов [PERSON] про визнання договору дарування недійсним - задовольнити; зустрічний позов [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними - задовольнити. Відповідач - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського PB ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області просить розглянути справу без участі її представника, про що була надіслана заява (т.1. а. с. 131.187. т.2. а. с. 14). Третя особа - Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора просить розглянути справу без участі її представника, про що була надіслана заява (т.1, а. с. 128 ). Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] надіслала суду письмові пояснення та просить розглянути справу без її участі (т.1, а. с. 121). Вислухавши пояснення представника позивача - [PERSON], представника позивача [PERSON] Н.1., відповідача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] Д.С., свідків, вивчив матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] [PERSON] підлягають задоволенню, а у зустрічному позові [PERSON] [PERSON] та у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] у малолітньому віці на підставі договору дарування від 31.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром № 1-3614 (т.1, а. с. 7) набула право власності на квартиру № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську. Відповідно до технічного паспорту після переобладнання у 2004 році квартира складається з однієї житлової кімнати, площею 10,3 кв. м., загальна площа квартири - 42,7 кв. м. (т. 1, а.с. 8-10). 31.05.2008року [PERSON]Ю досягла повноліття і набула цивільну дієздатність у повному обсязі. Відповідач [PERSON] з 21.03.1990 р. є зареєстрованим у вказаній квартирі (т. 1, а.с. 13). Відповідач [PERSON] був власником квартири № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1993 р. (т. 1, а.с. 70). На підставі договору дарування від 15.03.1996 р. відповідач [PERSON] подарував квартиру відповідачу [PERSON] (т.1, а.с. 32). Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку № 46 по вул. Лісовій у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2008року (т. 1, а. с. 34). Відповідачу [PERSON], [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] у м. Дніпропетровську (т. 1, а. с. 102). 24.07.2008року вступило у законну силу рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2008 р. про розірвання шлюбу між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а. с. 11-12). Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] вселився до квартири № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську, яку подарував своїй доньці [PERSON] П.Ю. і без законних підстав проживає у вказаній квартирі без реєстрації місця проживання (т.1, а. с. 13). У звязку з чим він, згідно із ч. 1 ст. 109, ч. З ст. 116 ЖК України, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення як особа, що самоправно, без згоди власника, вселилася у жиле приміщення. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що 06 вересня 2008 року позивач [PERSON] разом із [PERSON] не змогла увійти до квартири № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську, тому що були змінені замки та відповідачі [PERSON] Ю.І., [PERSON] перешкоджали у вселені та користуванні квартирою. У Кіровському РВ ДМУ УМВД України у Дніпропетровській області була зареєстрована заява [PERSON] № 4512 від 06.09.2008 року про те, що [PERSON] погрожував фізичною розправою та не пускав в квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 150). Відповідно до довідки РЕД № 1 м. Дніпропетровська від 09.09.2008 р. заборгованість по квартплаті станом на 01.08.2008 р. складає 1163 грн. (т.1, а. с. 14); згідно з довідкою МКВП «Дніпроводоканал» від 20.11.2008 року заборгованість за воду та послуги каналізації станом на 01.11.2008 року по квартирі [ADDRESS] у м. Дніпропетровську становить 1128,67 грн. (т. 1, а.с. 151); відповідно до довідки підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію станом на 01.11.2008 року складає 2388,44 грн. (т. 1, а.с.152). Згідно із ст. 391 ЦК України „власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Суд вважає, що права позивача [PERSON], як власника квартири [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, порушені відповідачами [PERSON] та [PERSON]. і підлягають захисту, оскільки вказаними відповідачами створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. [PERSON] підлягає вселенню у квартиру № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську, а [PERSON] та [PERSON] мають передати [PERSON] ключі від вхідних дверей вищевказаної квартири та не перешкоджати позивачці у користуванні та розпорядженні спірною квартирою. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, а отже, власник втрачає свої повноваження по володінню, користуванню та розпорядженню відчуженим майном, тому з 15.03.1996 року [PERSON] у звязку з припиненням права власності втратив права володіння, користування та розпорядження квартирою № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ч. З ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] має на праві власності житловий будинок № 46 по вул. Лісова у м. Дніпропетровську, але не бажає добровільно знятися з реєстрації за місцем знаходження квартири позивача, що призводить до нарахування зайвої платні за комунальні послуги та створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську у звязку з відчуженням свого майна з 15.03.1996 року. Оскільки [PERSON]І вселився до спірної квартири самоправно, без згоди власника, відповідно до ст. 109, ч. З ст. 116 ЖК України він підлягає виселенню із з квартири № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську без надання іншого жилого приміщення із зняттям з реєстрації за вказаною адресою у Відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] Михайлівни про визнання договорів дарування недійсними задоволенню не підлягає, оскільки на момент оформлення договору дарування від 15.03.1996 р., за яким [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] брату [PERSON], предметом вказаної угоди була квартира, яка належала виключно [PERSON], а не його батьку, [PERSON]ГІ. Позивач розпорядився вказаною квартирою, подарував її брату. Договір дарування від 15.03.1996 р. не містить умов про надання [PERSON] безстрокового права користування квартирою № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2008 р. належить житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лісова, буд. № 46. Підстав для визнання договору дарування квартири від 15.03.1996 року недійсним внаслідок помилки на підставі ст. 56 ЦК УРСР немає. Про оформлення договору [PERSON] знав у день його підписання, 15.03.1996 р., оскільки був стороною договору. Поважних причин для поновлення строку позовної давності у позивача немає. Відчуження квартири [PERSON] Ю.1. мало місце через пять років після укладення договору дарування від 15.03.1996 року, внаслідок чого вказана обставина не могла вплинути на волевиявлення позивача за зустрічним позовом [PERSON] З моменту оформлення договору дарування від 15.03.1996 р. до предявлення зустрічної позовної заяви від 20.09.2008 р. пройшло дванадцять років та шість місяців. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (1963 р.) строк позовної давності було встановлено у три роки. Ним пропущений строк позовної давності, підстав для поновлення строку позовної давності у позивача немає. [PERSON] О.1. на те, що про оформлення договору дарування від 31.07.2001 р. [PERSON] на користь доньки - [PERSON], він дізнався у серпні 2008 р., суперечить поясненням у судовому засіданні відповідача за зустрічним позовом [PERSON], про те, що 31.07.2001 р. [PERSON] на своєму автомобілі привіз брата [PERSON] до приватного нотаріуса за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 9, де [PERSON] чекала свого чоловіка [PERSON] для оформлення договору дарування на користь доньки. [PERSON] є неналежним позивачем за позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування від 31.07.2001 р., оскільки він не був стороною цього договору. Вказаний договір дарування від 31.07.2001 року укладений між [PERSON] та його донькою [PERSON] через представника, [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦК УРСР (1963 р.) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Позивачем пропущений строк позовної давності на предявлення позову про визнання недійсним договору дарування від 31.07.2001 р., так як з моменту укладення цього договору до подання позову (20.09.2008 р.) пройшло більш ніж сім років. Оскільки істави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] цсутні, норми про позовну давність застосуванню не підлягають. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним задоволенню не підлягає,оскільки посилання [PERSON] на те, що в момент укладання договору дарування 31.07.2001 року він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними і внаслідок такого стану він не памятає подій оформлення договору дарування, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.07.2001 р. по 03.08.2001 року перебував у Клнічному обєднанні швидкої допомоги. З Виписного епікризу вбачається, що порушень психіки у [PERSON] встановлено не було. При прийнятті на лікування: у свідомості, до контакту доступний, орієнтований (т. 1, а.с. 45). Свідок [PERSON] - лікар-невропатолог неврологічного відділення Клінічного обєднання швидкої допомоги, у якому на лікуванні у період з 22.07.2001 по 03.08.2001 року знаходився [PERSON], надала суду пояснення про те, що розладу психіці у [PERSON] не було. Представник позивача [PERSON] пояснювала суду, що 31.07.2018 року до приватного нотаріуса для оформлення договору дарування [PERSON] привіз його брат [PERSON] - лікар, [PERSON] бажав подарувати квартиру доньці. Згідно з письмовими поясненнями приватного нотаріуса [PERSON] від 21.11.2008 року підстав для відмови в посвідченні угоди не було: сторони зявилися для підписання договору, вони повідомили, що договір укладається добровільно (т. 1, а.с.121). Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] у серпні 2001 року повідомив родичів. що подарував квартиру доньці [PERSON], сам він займався оформленням документів на перепланування квартири та переобладнанням її з двокімнатної у однокімнатну. [PERSON] [PERSON] на те, що він не памятає подій підписання договору дарування і про те, що 31.07.2001 р. він підписав договір дарування, він дізнався лише у серпні 2008 року, суперечить його рукописним записам 2004 року з приводу переобладнання квартири, в яких він писав, що потрібна копія права власності, засвідчена нотаріусом ([PERSON]) - (т.1, а.с.155). Відповідно до акту № 59 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 17 травня 2010 р. [PERSON] на момент складання договору дарування від 31.07.2001 року яким-небудь психічним захворюванням не страждав і в теперішній час не страждає, за своїм психічним станом у той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.2,а.с.6-8). [PERSON] пропустив строк позовної давності на предявлення позову, встановлений ст..257 ЦК України, оскільки уклав договір дарування на користь позивача 31.07.2001 р., а звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання цього договору недійсним 22.09.2008 р., після спливу більш ніж семи років. Оскільки підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] відсутні, норми про позовну давність застосуванню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі: 21 грн. 25 коп. судового збору та витрати на іформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 03 грн. 75 коп.; з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати: у розмірі 21 грн. 25 коп. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 03 гривні 75 копійок.

Outcome: approved