Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернувся до суду до [PERSON] із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить легковий автомобіль «Нісан Максіма», реєстраційний державний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА493002 від 22.04.2010 року і який перебуває на державному реєстраційному обліку в МРЕВ-3 УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Зазначав, що він, бажаючи продати свій автомобіль, помістив на сайт у мережі Інтернет оголошення, на яке відгукнувся відповідач, та який 04.05.2010 року запропонував йому обмін його автомобіля на легковий автомобіль марки ВМ\\С 5301, 1993 року випуску, державний реєстраційний номер 01134ОТ, який перебуває на обліку в МРЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеський області і належить на праві власності [PERSON]. Отже на пропозицію [PERSON] позивач погодився і 06.05.2010 року вони обмінялися вищезазначеними легковими автомобілями, при цьому позивач видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право управління та розпорядження його автомобілем, а [PERSON] видав на імя позивача нотаріально посвідчену довіреність на право управління та розпорядження його автомобілем. Крім того, позивач отримав від [PERSON] в якості компенсації 1450,00 доларів США. Після отримання автомобіля з метою перереєстрації автомобіля на своє імя в органах МРЕВ, позивач 07.05.2010 року звернувся до експертної автотехнічної установи для проведення експертизи з метою отримання висновку необхідного для проведення перереєстрації автомобіля. При проведенні експертизи було встановлено, що в автомобілі марки БМВ 5301, 1993 р.в., р.н.01134ОТ, переварена номерна табличка кузова не в заводських умовах, тому 08.05.2010 року автомобіль [PERSON] був затриманий та поміщений на штрафний майданчик УДАІ ГУМВС України в Одеській області. У звязку з даними обставинами позивач звернувся до [PERSON] з проханням повернути йому автомобіль, при цьому віддав останньому кошти в сумі 1450,00 доларів США, який кошти забрав, але повертати позивачу його автомобіль відмовився. Посилаючись на дані обставини, позивач просив суд витребувати у відповідача автомобіль марки «Нісан Максіма», 1995р.в., р.н. 7774АХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, моральну шкоду в сумі 15000,00 грн., а також судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач просив суд розглянути поданий позов у порядку заочного провадження, у звязку з неодноразовою неявкою відповідача в судові засідання, підтримав доводи позову у повному обсязі та просив суд ухвалити рішення, яким його вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення, про причини неявки суд не сповістив /а.с.40/ Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про відкладення розп справи у звязку з його хворобою, але не надав суду документи, які підтверджували б даний а /а.с.41 / Суд вважає, що відповідач та його представник не зявилися в суд без поважних причин. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чия повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені а причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у спя доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, котрі мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на я вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить легковий автомобіль «Нісан Максіма», реєстраційний державний номер ВН 7774АХ, який знаходиться в державному реєстраційному обліку в МРЕВ-3 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САА493002 від 22.04.2010 рси /а.с.10/ Бажаючи продати свій автомобіль, позивач помістив на сайт в мережі Інтернет оголошення на яке відгукнувся [PERSON] та який 04.05.2010 року запропонував пропозицію на яку погодився позивач, а саме: обміняти автомобіль позивача на легковий автомобіль марки ВМ\\?, модель 530І седан.1993 р.в., кузов №WВАНGЕ11070Е14571,VIN: WВАНGЕ11070Е14571, р.н.: 01134ОТ, який знаходиться на обліку в МРЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області і належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу РВС А 314469, виданого МРЕВ-2 ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 14.09.2005р. 06.05.2010 р. позивач видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право управління та розпорядження автомобілем «Нісан Максіма», р.н.: ВН 7774АХ та передав йому вказаний автомобіль /а.с.13/, а останній передав позивачу 1450 доларів США. які потім були позивачем повернуті відповідачу. В свою чергу, 06.05.2010 р. [PERSON] видав на імя позивача нотаріально посвідчену довіреність на право управління та розпорядження належним йому автомобілем марки БМВ 5301,1993р.в., р.н. 01134ОТ. Також установлено, що під час проведення технічної експертизи автомобіля з метою його перереєстрації на імя позивача було виявлено, що в автомобілі марки БМВ 5301, 1993р.в., р.р 011340Т, переварена номерна табличка кузова не в заводських умовах, у звязку з чим 08.05.2010 року автомобіль [PERSON], марки БМВ 5301, 1993р.в., р.н.01134ОТ, був затриманий та поміщений ні штрафний майданчик УДАІ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується протоколом огляду та затримання транспорту від 08.05.2010р. /а.с.11/ За даним фактом порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.29І КК України, що підтверджується довідкою заступника начальника відділу служби внутрішньої безпеки ГУБОЗ ВВБ в Одеській області від 30.06.2010 року та довідкою начальника відділі| прокуратури Одеської області від 29.07.2010 року /а.с.47/ Пунктами 7,8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідний машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів.* напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою КМ №1388 віл 07.09.1998р., передбачено, що реєстрація транспортних засобів скасовується в разі встановленні! факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів його складових частин. Абзацом 2 п.14 Правил передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) або зняття з обліку транспортних засобів без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими ( один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими ( змінено один чи кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин ( кузова, шасі, рами, двигуна) не допускається. Правилами встановлено спеціальний порядок державної реєстрації транспортних засобів і згідно з таким порядком не допускається реєстрація транспортного засобу У підробленими (зміненими) ідентифікаційними номерами складових частин. Таким чином, позивач повністю позбавлений права користування і розпорядження автомобілем [PERSON], марки БМВ 5301,1993р.в., р.н.01134ОТ, експлуатація якого заборонена чинним законодавством України. З цих підстав та з метою поновлення своїх прав на належний на праві власності автомобіль марки «Нісан Максіма», р.н.: ВН 7774АХ, 08.05.2010 року позивач скасував довіреність від 06.05.2010 р., згідно якої надав відповідачу право на розпорядження вказаним автомобілем, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей /а.с.14/. Із пояснень позивача вбачається, що відповідач відмовляється повернути йому автомобіль, так як вважає себе його власником. Суд вважає, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються розділом 1 глави 29 книги третьої ЦК України. Згідно з ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона(представник) зобовязана або має право вчинити від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобовязаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Згідно ч.2,п.1ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Особа, яка видала довіреність, може в будь - який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Видача довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Відчуження (торгівля) транспортних засобів, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 31.07.2002р. №228. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач як власник автомобіля відповідно до ст. 387 ЦК України має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним або утримує в себе, о тому позовні вимоги є обґрунтованими та законними. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів на підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав суду належних і достатніх доказів завдання йому відповідачем моральної шкоди. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір у розмірі 51, 00 грн. і 8,50 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в розмірі 120,00 грн. Судові витрати у розмірі 51 грн. та 120 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а в розмірі 8,50 грн. стягненню не підлягають, оскільки суд відмовив позивачу в задоволенні вимог при стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial