Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

Позивач приватне акціонерне товариство «[PERSON] група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС» (приватне) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Посилається на те, що 20 січня 2007 року на автодорозі Брідок-Чернівці в с.Погорилівка, Заставнівського району Чернівецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген Джета», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобілем «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON]. Дана ДТП сталася з вини [PERSON] Внаслідок вказаної події, автомобілю «Деу Ланос» завдано технічних пошкоджень. 21 квітня 2006 року між ЗАТ «[PERSON] група «ТАС» (перейменоване надалі в ПАТ «Страхова Група «ТАС») та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів, щодо транспортного засобу «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER]. Одним із страхових випадків в договорі було визначено пошкодження чи знищення автомобіля внаслідок ДТП. Згідно висновку спеціаліста-товарознавця вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП складає 24491,73 грн. Пунктом 6.2 договору страхування було визначено розмір безумовної франшизи, яка складала 3%, що становить 1395 гривень від вартості матеріального збитку. Таким чином, сума страхового відшкодування склала 23096,73 грн. У відповідності до п.4.6 договору страхування страховик сплачує першу частину страхового відшкодування після складання страхового акту у розмірі 80% суми страхового відшкодування, визначеного у страховому акті. Решта 20% страхового відшкодування сплачується страховиком лише за умови документального підтвердження страхувальником оплати вартості ремонтних робіт транспортного засобу та надання акту виконаних робіт. Оскільки, страхувальник не надав документального підтвердження оплати вартості ремонтних робіт, то сума страхового відшкодування склала 18477,38 грн. і цю суму було виплачено страхувальнику [PERSON] Саме тому, просять стягнути з відповідача понесену майнову шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу та стягнути всі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій вказав, що просить розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав та пояснив, що факт вчинення ним 20 січня 2007 року дорожньо-транспортної пригоди не заперечує. Однак вказує, що керування транспортним засобом «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER] здійснював не [PERSON], а його брат [PERSON] Також з довідки №1648 від 06 березня 2007 року вбачаються технічні пошкодження під час ДТП, однак у висновку спеціаліста-автотоварознавця №2879 були враховані ще й механічні пошкодження лівого крила та панелі приборів. Вказані пошкодження не зазначені у довідці, але враховані при здійснення страхового відшкодування. Зазначив, що він висловлював свої зауваження при складанні висновку спеціалістом, однак його зауваження не взято до уваги. Також вказав, що дефектна відомість ЗАТ [PERSON] «ТАС» за актом огляду складалася 05 лютого 2007 року без його участі. Крім того, виплачена сума в розмірі 18477,38 грн. підтверджується лише платіжним дорученням від 15 травня 2007 року, але відсутні відомості про отримання вказаної суми [PERSON] Він в свою чергу на вимогу [PERSON] особисто відшкодував 1000 доларів США за завдані ДТП збитки і ця сума не врахована при виплаті страхового відшкодування. Вважає, що позивач порушив строк виплати страхового відшкодування, що зумовлено намаганням позивача отримати від [PERSON] підтверджуючих документів оплати вартості ремонтних робіт. На підставі викладеного просить відмовити позивачу в задоволенні вищевказаного позову. Суд, вислухавши пояснення відповідача, покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. \~ Як встановлено в судовому засіданні, 21.04.2007 р. між позивачем ПАТ «Страхова Група «ТАС», яке є правонаступником ЗАТ «[PERSON] група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу (Поліс ДСТЗ/21 №004580). Предметом договору став автомобіль марки «Деу Ланос», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Одним із страхових ризиків є пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 20.01.2007 р. в с.Погорилівка Заставнівського району Чернівецької області на автодорозі сполученням Брідок-Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, з вини відповідача [PERSON], який порушив правила дорожнього руху України, було пошкоджено застрахований автомобіль марки «Деу Ланос», який належить [PERSON]. Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.06.2007 р. [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію», однак з неї вбачається, що останній свою вину у скоєнні ДТП, що мала місце 20 січня 2007 року, визнав в повному обсязі, оскільки порушив вимоги п.п. 10.1, 16.13 ПДР України. В свою чергу, страхувальник [PERSON] звернувся 23 січня 2007 року до ЗАТ «Страхова Група «ТАС» Чернівецька філія із відповідною заявою про страхову подію. 05 лютого 2007 року складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) уповноваженим працівником ЗАТ «Страхова Група «ТАС» Чернівецької філії. Згідно висновку спеціаліста-автотоварознавця №2879/1/02/07 складеного 16 лютого 2007 року, який складався з участю власника пошкодженого транспортного засобу [PERSON], спеціаліста по врегулюванню збитків позивача та учасником ДТП, відповідачем по справі [PERSON], матеріальний збиток склав 24491,73 грн. Додатком №4 до вказаного висновку є Дефектна відомість огляду транспортного засобу від 05 лютого 2007 року, яка підписана всіма присутніми при огляді особами, зокрема і відповідачем [PERSON] Згідно страхового акта, складеного комісією на предмет визнання події страховою проведено розрахунок суми страхового відшкодування, а саме: страхова сума становила 46500 грн.; безумовна франшиза 3%, що склало 1395 грн.; матеріальний збиток 24491,73 грн.; страхове відшкодування (за вирахуванням франшизи) 23096,73 грн.; страхове відшкодування після складання страхового акту в розмірі 80 % склало 18477,38 грн., оскільки страхувальник документально не підтвердив вартість ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, на підставі наявних документів комісія прийшла до висновку, що дана подія є страховою і перша частина страхового відшкодування становила 18477,38 грн. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов договору страхування перераховано на рахунок [PERSON] першу частину суми страхового відшкодування в розмірі 18477,38 грн. згідно платіжного доручення № 17491 від 15.05.2007 року. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки містяться також у Постанові Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: «Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості». Обовязок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є «особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Аналогічна вимога міститься і в вищезгаданій Постанові Пленуму ВСУ: «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)". Як передбачено п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України: «шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою». Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Твердження відповідача про те, що дефектна відомість ЗАТ [PERSON] «ТАС» за актом огляду, яка складалася 05 лютого 2007 року без його участі, а також те, що висновок спеціаліста №2879/1/02/07 складені з порушенням не можуть бути взяті судом до уваги, поскільки відповідач [PERSON] був особисто присутнім при складанні дефектної відомості огляду транспортного засобу 05 лютого 2007 року (додаток №4 до висновку) та підписав її (а.с. 33). Жодних претензій з приводу неповноти чи неправильності заповнення вказаного документу не висловлював, хоча в разі незгоди мав можливість відмовитися від підписання або ж вказати свої зауваження, таким чином, погодився з розміром матеріального збитку. Пояснення [PERSON], що автомобілем «Деу Ланос» керувала інша особа, а не [PERSON] є безпідставним та таким, що не мають значення для вирішення вказаного спору. Посилання відповідача на порушення строків виплати страхового відшкодування є правовідносинами, що виникають виключно між страховиком та страхувальником і не стосуються даного спору. Що стосується показів свідка [PERSON], який в судовому засіданні показав, що підтверджує факт передачі 1000 доларів США [PERSON] [PERSON] в якості відшкодування шкоди внаслідок ДТП, то суд, розцінює даний факт, як визнання відповідачем своєї вини у настанні ДТП та погодженням із наявністю шкоди. Разом з тим, предметом даного позову є відшкодування матеріальної шкоди, що завдана страховій компанії в порядку регресу. Тому сплата [PERSON] 1000 доларів США в порядку відшкодування шкоди не може в даному випадку бути взято до уваги. Крім того, як вбачається з постанови Заставнівського районного суду від 14 червня 2007 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» останній, будучи підсудним по кримінальній справі частково відшкодував потерпілій [PERSON] заподіяні збитки. Вказана відповідачем сума могла бути передана [PERSON], як чоловіку потерпілої в якості відшкодування завданої шкоди в ході досудового слідства по кримінальній справі. Отже, доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження вимог позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем надано достатньо доказів для обгрунтовання законності своїх вимог. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved