Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є особою, яка потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії та постійно проживає на території радіоактивного забруднення. Відповідно до ст. 39 Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.. 51 Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 4-ї категорії повинна виплачуватись додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком. Позивач зазначає, що розмір виплачених вищезгаданих доплат не відповідає розміру встановленому Законом України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач на звернення позивача про дорахування та доплату вказаних сум відмовився , посилаючись на те, що доплати та додаткова пенсія виплачувалась в порядку та в розмірах , визначених постановами КМ України « Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 836 від 26.07.1996 року та № 1 від 03.01.2002 року. Позивач просить суд зобов»язати відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням щомісячної доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до вимог чинного законодавства починаючи з 22.05.2008 року з урахуванням виплачених сум та з послідуючою їх виплатою згідно діючого законодавства ; щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком починаючи з 22 травня 2008 року з послідуючою їх виплатою згідно діючого законодавства на час виплати. Будучи належним чином повідомленими позивач в судове засідання не з»явився, надіслали до суду заяви в яких просять справу слухати у їх відсутність , на підставі наявних доказів у справі. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився та надав до суду заперечення проти позову , просить відмовити у його задоволенні та клопотання в якому просить справу провести на підставі наявних доказів у справі у відсутності його представника. За вказаних умов суд ухвалив провести слухання справи у відсутність сторін на підставі наявних доказів у справі. та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу . Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Кагарлицькому районі Київської області як непрацюючий пенсіонер, що сторонами не оспорюється, та є зареєстрованим і постійно проживає в [INFO], яке згідно постанови КМ України від 23.07.1991 р. за № 106 ( додаток № 1) віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. За викладеного позивач, як непрацюючий пенсіонер, відповідно до вказаного Закону, мають право на доплату до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Разом з тим, така доплата проводиться відповідачем у значно меншому розмірі, а саме в сумі 5, 20 грн. , який передбачений постановою КМ України від 26.07.1996 р. № 836 « Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров»ю також виплачується позивачам в розмірі 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01.01.2008 р.- 23 грн. 50 коп., з 01.04.2008 року 24 грн. 05 коп., з 01.07.2008 р.- 24 грн. 10 коп., з 01.10.2008 року 24 грн.90 коп., з 01.11.2009 р.- 28 грн. 65 коп., з 01.01.2010 р.- 34 грн. 75 коп.. з 01.04.2010 р.- 35 грн. 30 коп., з 01.07.2010 р. 35 грн. 45 коп. Викладене підтверджується наявними у справі письмовими доказами, якими є: копії посвідчень особи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС ; копії пенсійного посвідчення; копії листа відповідача; копії трудової книжки. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах встановлених частиною першою цієї статті, а саме: в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 51 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам віднесеним до 4 додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров»ю призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії , відповідно і усі позивачі мають право на таку додаткову пенсію, разом з тим, відповідачем такі вимоги щодо позивача не виконуються. На це вказують встановлені обставини справи та розмір мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.01.2008 року, встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність( пенсіонерів). Так законом України « Про затвердження прожиткового мінімуму на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність визначено з 01.01.2008 року- 470 грн., з 01.04.2008 року- 481 грн., з 01.07.2008 року- 482 грн., з 01.10.2008 року-498 грн. Законом України № 835-УІ від 26.12. 2008 року « Про державний бюджет України на 2009 рік» ( стаття 54) прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлений в розмірі , що діяли у грудні 2008 року, тобто в розмірі 498 грн. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж інші нормативні акти, відповідач при виплаті згаданої доплати до пенсії, додаткової пенсії та підвищення до пенсії мав керуватися положеннями ст.. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановами Кабінету Міністрів України , які є підзаконними актами. Згідно ст.. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними ( втратили чинність) положення п.п. 28, 41 розділу ІІ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» , Закону України « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесені на 2008 рік зміни в ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішення Конституційного Суду України є обов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції про розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.( стаття 113 в редакції Закону № 2222-ІУ від 08.12.2004 ). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 51,39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір мінімальної заробітної плати на 2008 рік встановлений Законом України « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а мінімальний розмір пенсії за віком встановлений п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». На думку суду відповідач нарахував позивачу вказані суми доплат без врахування рішення Конституційного суду України № 10- рп/2008 від 22.05.2008 року, згідно яких призупинення, обмеження та скасування прав і свобод громадян є неконституційними. Тому відповідач повинен у відповідності до ст..ст. 39, 51 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувати позивачу згадану доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати починаючи з 22.05.2008 року, та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.05.2008 року, тобто з дня постановлення рішення Конституційного Суду, У своїх запереченнях представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову так як діє згідно із законодавством і виконує Закони України та постанови Кабінету Міністрів України та вказує на відсутність порядку перерахунку та виплати зазначених доплат до пенсії та відсутності відповідного фінансування , що не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, так як саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов»язок перерахування та виплати пенсії з відповідними доплатами та підвищеннями. Виходячи з наведеного суд вважає, що відповідач мав право виплачувати відповідно до згаданих вище законів щомісячну доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, щомісячну додаткову пенсію в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. Отже, з урахуваням всього наведеного суд приходить до обгрунованого висновку, про необхідність захисту прав позивача шляхом зобов»язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної доплати до пенсії позивачу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за проживання на забрудненій території ( зона посиленого радіоекологічного контролю) починаючи з 22.05.2008 року з урахуванням виплачених сум та з послідуючою їх виплатою згідно діючого законодавства ; та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю , як особі, віднесеної до категорії 1 в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008 року з урахуванням виплачених сум та вказаних доплат з подальшою їх виплатою згідно діючого законодавства на час виплати. Відповідно до ст..ст. 256, 257 Цивільного Кодексу України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Суд вважає, що позивачами строк звернення до суду за захистом своїх прав не пропущений. На підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про Державне мито» позивач звільнений від сплати держмита ( судового збору) на користь держави.

Outcome: approved