Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

У березні 2007 року позивач звернулася з позовом, в якому посилалась на те, що вона 26 червня 2004 року уклала з відповідачем договір № 1-2747, згідно якого у останнього отримала позику у розмірі 5 тис.грн. під заставу золотих виробів: браслета у кількості однієї одиниці вагою 29 грам, вартістю 5 тис.грн.; двох ланцюжків - одна вагою 20 грам, друга 26,56 грам, загальною вартістю 3 тис.грн.; двох кілець з діамантами, одне вагою 5 грам, друге вагою 3 грами, загальною вартістю 10 тис.грн.; двох кілець обручальних, одне вагою 4 грами, друге вагою 3,5 грам, загальною вартістю 3 тис.грн.; хреста у кількості однієї одиниці, з розсипом 6 діамантів вагою 20 грам, вартістю 10 тис.грн.; Чиста вага золота склала 110 грам, а вага з урахуванням діамантів складала 111,06 грам. За цим же договором нею в заставу були передані наступні золоті вироби: сережки у кількості 3 штук з розсипом діамантів, вагою 18 грам, вартістю 5 тис.грн.; кільця з каменями у кількості 11 штук, вагою 23,5 грам, два з яких з розсипом діамантів, два - з рубіном, три - із смарагдом, одне - з гранатом, загальною вартістю 11 тис.грн.; кільце - лом у кількості однієї одиниці, вагою 3 грами, вартістю 1 тис.грн. Вага з урахуванням коштовних каменів склала 44,45 грам, а вага золота складала 41 грам. Усі золоті вироби були із золота 583 проби. Загальна вага усіх 23 штук золотих виробів без каменів склала 151 грам, а з урахуванням коштовних каменів вага складала 155,51 грам. Загальна вартість золотих виробів з коштовними каменями складала більше 48 тис.грн. Усе вказане підтверджується письмовими записами відповідача на договорі № 1-2747. У зв'язку з гострою нуждою в грошах вона була вимушена укласти договір, який містив істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків в збиток своїм інтересам. Відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" договір, який є несправедливим таким, що встановлює жорсткі обов'язки споживача і істотно ущемляючим її права, є недійсним. У зв'язку з тим, що вона неодноразово користувалася послугами відповідача, перед закінченням терміну повернення кредиту в липні 2004 року вона подзвонила відповідачеві і попросила продовжити термін сплати кредиту, на що дістала згоду від представника відповідача про продовження терміну до 26 серпня, а потім - до 15 вересня 2004 року. 14 вересня 2006 року позивачка звернулася до відповідача прийняти від неї 5 тис.грн. позики і повернути заставне золото. Відповідач відмовився прийняти у неї гроші і повернути золоті вироби, мотивуючи тим, що вона порушила умови договору. Відповідачем порушені вимоги ст.ст.967, 968 ЦК України, згідно яких ломбард тільки після спливу трьох місяців з дня закінчення терміну зберігання закладених цінностей може обернути стягнення на нього за рішенням суду і відповідно до Закону України "Про позику". Позивачка ж звернулася до відповідача до закінчення тримісячного терміну, що підтверджується відповіддю відповідача. У 2005 році відповідач повідомив їй, що нібито золоті вироби були здані в Державну скарбницю України 13 жовтня 2004 року, тобто в період, коли вони повинні були зберігатися в ломбарді. За відомостями з Державної скарбниці від 20 грудня 2006 року видно, що за договором № 1-2747 відповідач передав в скарбницю абсолютно інші золоті вироби. Так, в скарбницю були передані: кільце 375 проби у кількості 1 штуки; кільце 750 проби у кількості 1 штуки; ланцюжок 585 проб у кількості 1 штуки, вагою 26,80 грам; ланцюжок 585 проби у кількості 1 штуки, вагою 18,17 грам; сережки 585 проби у кількості 2 штук, вагою 4,43 грама; хрест-лом 585 проби у кількості 2 штук, вагою 12,63 грама; кільця 585 проби у кількості 4 штук, вагою 11,07 грам; кільце 750 проб у кількості 1 штуки, вагою 5 грам; браслет 583 проби у кількості 1 штуки, вагою 26,39 грам; кільце 583 проби у кількості 12 штук, загальною вагою 44,36 грам, які вона за договором № 1\\2747 відповідачу не передавала. Таким чином, відповідач за укладеним договором № 1-2747 від 26 червня 2004 року закладені нею золоті вироби не передав на реалізацію. Відповідач порушив вимоги Закону України "Про позики" та ст.ст.589, 590 ЦК України, згідно яких звернення стягнення на предмет позики здійснюється за рішенням суду на суму виданої позики і понесених витрат. Відповідач не реалізував закладені золоті вироби, користується її золотими виробами. За таких обставин, позивачка просила суд ухвалити рішення згідно якого: договір №1/2747 від 26 червня 2004 року, укладений між нею і відповідачем визнати недійсним; зобов'язати відповідача повернути їй перераховані в договорі №1/2747 золотих виробів загальною вагою з коштовними каменями 155, 51 грам або їх вартість за цінами на день винесення рішення судом, усунувши їй перешкоди в користуванні власністю та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 26 червня 2004 року між [PERSON], з одного боку, іменована позичальник, і повним товариством «Ломбард «Ю і К» ТОВ «Ю» та ТОВ ПФК «К», з іншого боку, іменоване позикодавець, був укладений договір позики за №102747. Відповідно до умов цього договору позикодавець видав позичальникові позику у розмірі 4800 грн. Видана позика, в якості завдатку була забезпечена виробами загальною вагою 155 грам. Згідно умов видачі позики п.2 договору, позика видається на термін не менш 3-х днів і не більше на один календарний місяць. За один день користування позикою утримується 0,5% від суми позики, що складає 19,2 грн. Згідно умов договору, зокрема п.4, позикодавець обертає стягнення на завдатку у разі, якщо на момент настання зобов'язання позичальника по поверненню позики (п.3) не будуть виконані. В результаті того, що позичальником не були виконані зобов'язання, стосовно повернення позики, отриманої за договором позики за №10274, вищезгадані золоті вироби були реалізовані Національному Банку України в особі Державної скарбниці України за цінами, визначеними розпорядженням № 14/10 НБУ від 01.09.2004 року. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стосовно посилання позивачки на положення ст.ст.967, 968 ЦК України ці статті регулюють порядок зберігання речей в ломбарді, тоді як, в даному випадку між сторонами існували зобов'язання, що виникли з договору позики. Згідно опису від 12.10.2004 року за №276/1 і №277/2 ПТ «Ломбард «Ю і К» ТОВ «Ю» та ТОВ ПФК «К» через Головне управління Державної фельдіегерської служби України направило в Державну скарбницю України посилку з цінностями, отримання якої підтверджене листом Державної скарбниці України від 20.12.2006 року за №08-063/5097. Що стосується твердження позивачки про те, що нею в якості завдатку за договором позики були передані золоті вироби з коштовними каменями, то воно також спростовується не лише договором позики, в якому [PERSON] вказала, що передає в якості запоруки вироби з каменями, але і листом Державної скарбниці України від 20.12.2006 року за №08-063/5097, в якому вказано, що по заставному квитку №1-2747 виробів з коштовними каменями в Державну скарбницю не надходило. Крім того, при укладенні договору позики 26.06.2004 року з ПТ «Ломбард «Ю і К» ТОВ «Ю» та ТОВ ПФК «К», ніяких відомостей, відносно коштовних каменів, що знаходяться нібито в золотих виробах, а тим більше їх вартості, про яку знало б ПТ «Ломбард «Ю і К» ТОВ «Ю» та ТОВ ПФК «К» і яку вказує позивачка, не існувало. Таким чином, на час розгляду справи надається можливим індивідуалізувати ті дорогоцінні вироби, які були передані [PERSON] в якості забезпечення зобов'язань за основним договором - договором позики. Позивачка посилається на положення ст.48 Закону України "Про позику" ця норма застосовується у випадку якщо має місце втрата, недостача або пошкодження предмета позики ломбардом або іншою організацією, для якої надання кредитів під заставу, - основний предмет діяльності, тоді як, з представлених позивачкою матеріалів не вбачається втрата, недостача або пошкодження предмета позики ломбардом, а лише виключно факт несвоєчасного виконання зобов'язань самою позивачкою за договором позики. Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет позики здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачене договором або законом. Аналізуючи положення договору позики за №102747 від 26.06.2004 року відповідачем жодним чином не порушені положення ст.590 ЦК України, оскільки п.4 договори передбачено, що позикодавець обертає стягнення на предмет позики у разі, якщо на момент настання зобов'язань позичальника, останні не будуть повністю виконані. Судом декілька разів призначалася експертиза однак кожного разу експерт надавав суду клопотання щодо надання додаткових матеріалів щодо точної ваги виробів з каменям, того що вони є ювелірними, та гемологічної експертизи щодо цінності самого каміння, яке позивачка однозначно охарактеризована як діаманти. Однак враховуючи неможливість надання вказаної інформації була проведена експертиза передбаченого обсягу та якості виробів за клопотаннями позивачки. Однак оцінюючи сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачкою не доведений факт передачі нею до ломбарду ювелірних виробів саме з таким індивідуальними ознаками які запропоновано позивачкою. Суд також враховую й час, який минув з часу отримання позики 26.06.2004 року (протягом місяця позика повинна бути повернена) та час коли позивачка вирішила звернутися до відповідача за поверненням зданого під заставу 14.09.2004 року. Таким чином, суд вважає можливим у задоволенні позову [PERSON] до ПТ «Ломбард «Ю і К» ТОВ «Ю» та ТОВ ПФК «К» про визнання договору недійсним та про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed