Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

13 серпня 2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Романівської районної державної адміністрації, в якому зазначили, що Указом Президента України № 293 від 5 травня 2009 року їхній матері та дружині [PERSON] було присвоєно почесне звання «Мати-героїня». В зв»язку з цим останній 8 грудня 2009 року була призначена одноразова винагорода в сумі 6690 грн., яка не була їй виплачена відповідачем у зв»язку з відсутністю коштів. 10 січня 2010 року [PERSON] померла. Після її смерті вони звернулися до відповідача з проханням виплатити їм призначену [PERSON] винагороду, однак управління праці та соціального захисту населення Романівської районної державної адміністрації їм відмовило у виплаті, посилаючись на те, що призначена винагорода не входить до спадкового майна [PERSON] У зв»язку з цим та на підставі статті 1227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивачі просять ухвалити рішення, яким зобов»язати відповідача виплатити їм одноразову винагороду, призначену [PERSON], а також стягнути з відповідача понесені ними судові витрати. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що одноразова винагорода, призначена [PERSON], відповідно до статті 1218 ЦК України не входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті останньої. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Указом Президента України № 293 від 5 травня 2009 року [PERSON] було присвоєно почесне звання «Мати-героїня», що стверджується відповідним посвідченням. Згідно Указу Президента України № 1254/2007 від 25 грудня 2007 року, з 1 січня 2008 року заснована одноразова винагорода жінкам, яким присвоєно почесне звання України «Мати-героїня». Цим же Указом визначено розмір такої винагороди, який становить десятикратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Довідкою, виданою відповідачем позивачу [PERSON] підтверджується, що 8 грудня 2009 року [PERSON] була призначена одноразова винагорода як Матері-героїні в сумі 6690 грн. Ця обставина була також підтверджена представником відповідача у судовому засіданні. 10 січня 2010 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть. За загальним правилом, визначеним статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, не включаються до складу спадкової маси, а передаються членам сім'ї спадкодавця. Оскільки Порядком використання у 2009 році коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати одноразової винагороди жінкам, яким присвоєно почесне звання України «Мати-героїня», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2009 року N 120, виплату вищевказаної одноразової винагороди покладено на органи соціального захисту населення, суд прийшов до переконання, що така винагорода є різновидом соціальної виплати. З довідки, виданої виконавчим комітетом Романівської селищної ради, вбачається, що всі позивачі були членами сім»ї [PERSON], а відтак мають право на одержання призначеної останній одноразової винагороди. З огляду на вищевикладене доводи представника відповідача, щодо невключения до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] призначеної, але невиплаченої одноразової винагороди як Матері-героїні, суд вважає безпідставними. Відповідно до статті 216 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити що право стягнення є солідарним. Враховуючи, що позивачі просять зобов»язати відповідача виплатити їм всю суму призначеної одноразової винагороди, а не в рівних частках кожному з них, суд вважає, що виплата вказаної винагороди має бути здійснена позивачам у солідарному порядку. Відповідно до статті 88 ЦГЖ України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій про сплату судового збору та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, позивачами сплачено 187 грн. судових витрат, які суд стягує з відповідача.

Outcome: approved