Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 22 серпня 2008 року між ним та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір № 539-085/08Р, відповідно до якого йому було надано кредит у розмірі 21 897 доларів США зі сплатою 13,99 % річних, строк повернення якого передбачений до 22 серпня 2015 року. В забезпечення виконання за договором кредиту в заставу банку було передано автомобіль марки КІА, моделі сееd, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. До цього часу він зарекомендував себе добросовісним позичальником і вчасно та в повному обсязі сплачував тіло кредиту та проценти. Проте починаючи з 2008 року в державі відбулися суттєві соціально-економічні зміни - різко знецінилась гривня по відношенню до валюти кредиту. Цей факт є загальновизнаним, а також підтверджується постановою ВРУ від 26 січня 2009 року «Про діяльність НБУ у період фінансової кризи та стан виконання рішень ВРУ з цих питань», відповідно до якої визнано факт різкої девальвації національної валюти та поглиблення інфляції. Так, якщо на день отримання кредиту курс Національного банку України становив 4,84 за долар США, то на сьогоднішній день він складає 7,89 грн. за долар США. Таким чином розмір виплат за договором кредиту на сьогоднішній день виріс більше ніж на 63%. Вважає, що це є істотною зміною обставин, при передбаченні якої він відмовився б від укладання вищезазначеного договору. В момент укладання договору кредиту сторони виходили з того, що курс долара відносно гривні буде стабільним і становитиме 4,84 грн. за долар США; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла змінити при всій турботливості та обачності, адже на даний час позивач не може змінити дані обставини щодо кризи в соціально-економічному становищі в Україні, девальвації гривні та інфляції; виконання договору кредиту на існуючих умовах порушує співвідношення майнових інтересів сторін, тому що він (позивач) разі виконання умов договору в подальшому, буде позбавлений засобів до існування, оскільки розмір витрат щодо погашення кредиту є набагато більшим ніж він міг розраховувати на день отримання кредиту і фактично дорівнює розміру середньомісячного доходу; відповідно до умов договору кредиту, звичаїв ділового обороту не випливає те, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Тому вважає, що виконання умов договору на першопочаткових умовах буде порушувати основні принципи цивільно - правових відносин, а саме - принципів справедливості, розумності та доцільності, які закріплені в чинному законодавстві України. Отже, оскільки зміни в суспільному житті призвели до істотної зміни обставин, тому наявні всі підстави для змін договору кредиту за рішенням суду. Крім того, відповідно до Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку Цивільний кодекс України був доповнений ст. 1056-1. Таким чином відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, встановлений кредитним договором процент не може бути змінений банком в односторонньому порядку і умови договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому випадку є нікчемною. Отже слід визнати п.7.1.2. Договору кредиту нікчемним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а саме: визнати недійсним третейське застереження щодо розгляду спорів по договору кредиту; зобов»язати відповідача змінити умови договору, відповідно до яких, позичальник зобов»язаний сплачувати тіло кредиту та проценти в національній валюті гривні з розрахунку гривні до валюти кредиту 4,84 гривні за долар США; визнати нікчемним п. 12.1 договору кредиту. Додатково пояснив, що банк отримує надприбуток у зв»язку із збільшенням курсу валюти. Зауважив, що коли позивач підписував договір, йому було не зрозуміле третейське застереження, але на момент підписання договору, у нього заперечень не було. Не заперечував, що при укладанні договорів, кожна із сторін договору несе ризики. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що третейське застереження в договорі відповідає вимогам закону, позивач, коли підписував договір, з цією умовою погодився. Крім того, валютний ризик несуть обидві сторони договору. Курс долара ніколи стабільним не був, відповідно до постанови НБУ він встановлюється щоденно. Вважав, що кредитний договір не суперечить законодавству, саме укладення договору це є волевиявленням сторони. Крім того, зауважив, що на момент укладення договору, були договори кредиту і в національній валюті, але позивач сам вибрав кредит в доларах. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в суді та не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 22 серпня 2008 року між позивачем та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір № 539-085/08Р, відповідно до якого йому було надано кредит у розмірі 21 897 доларів США зі сплатою 13,99 % річних. Строк повернення якого передбачений до 22 серпня 2015 року. Погашення кредиту повинне відбуватися шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 261 долар США. Кредит надавався для використання на умовах строковості, повернення та плати за користування. Посилання сторони позивача на те, що кредитний договір було укладено з порушеннями вимог діючого законодавства, є безпідставні, необґрунтовані. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно ви кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договір розмір процентів не може бути збільшений банком (іншою фінансовою установою) в односторонньому порядку. Позивач за своїм вибором, самостійно обирає банківські установи, умови кредитування. Ніхто не може примусити позивача чи будь-яку іншу особу укладати невигідні для них договори, укладати договори з певними банківськими установами. Зазначені в позові обґрунтування є недоведені. Починаючи з дня укладення кредитного договору, як банківська установа, так і позичальник приймають на себе ризики, які можуть виникнути в процесі дії кредитного договору. Кредитний договір підписаний позивачем, це свідчить про те, що він погодився з усіма, викладеними в договорі, умовами. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (та скріплений печаткою юридичної особи - для юридичних осіб). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1049ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відносно визнання недійсним та нікчемним третейського застереження щодо розгляду спорів по кредитному договору в третейському суді, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 12.1 кредитного договору сторони домовилися та підтверджують свою згоду на те, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у зв»язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у відповідності з його регламентом. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Закону України «Про третейські суди» завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про третейські суди» у Третейському суді для вирішення конкретного спору сторони на свій розсуд можуть домовитися про кількісний і персональний склад Третейського суду. Формування складу Третейського суду в Третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами. Крім того, відповідно до ст. 51 Закону рішення Третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Таким чином, вимога про визнання п. 12.1 кредитного договору про третейське застереження недійсним є безпідставним, так як з даним пунктом позивач погодився, що підтверджено його підписом на кредитному договорі. Пункт договору про третейське застереження відповідає вимогам діючого законодавства, тому він не може бути визнаним незаконним чи нікчемним. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним та нікчемним третейського застереження не знайшла свого підтвердження в суду та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed