Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що 06.09.1980 року вона уклала шлюб з відповідачем, за час шлюбу в 1997 році вони придбали жилу двохкімнатну квартиру в м.Суми та в 2003 році - жилу трьохкімнатну квартиру в м.Тростянці. Квартири придбані та зареєстровані на імя чоловіка. На даний час вони разом не проживають, та між ними виникають конфлікти з приводу користування та володіння спільним майном, а саме відповідач перешкоджає їй користуватись квартирами, заявляє, що згідно документів житло належить тільки йому та вона не має на нього права. За таких обставин вона вирішила звернутися до суду та просила визнати дані квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1\\2 частину зазначеного майна. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та при цьому пояснила, що обидві квартири придбані подружжям під час шлюбу в 1996 та 2003 роках, а тому є їхньою спільною сумісною власністю. Останнім часом між позивачкою та відповідачем почалися конфлікти, відповідач з постійного місця проживання в Російській Федерації переїхав до м.Тростянець, де отримав дозвіл на тимчасове проживання, перешкоджає позивачці користуватися спільним майном. Враховуючи дані обставини та з метою запобігти відчуженню відповідачем спільного майна подружжя, позивачка звернулася до суду. Представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримала та пояснила, що позивачка за характером роботи не може приймати участь у судовому процесі, а тому довірила їй представляти її інтереси. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про що в справі маються докази, а тому за згодою представників позивача суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини сторін виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року та Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року і продовжуються під час дії Цивільного кодексу 2004 року та Сімейного кодексу 2001 року. Сторони зареєстрували шлюб 06.09.1980 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). Згідно довідки КП Охтирського МБТІ №38 від 18.08.2010 року, квартира в м.Тростянець по вул.Л.Татаренка,75\\22, належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 22.05.2003 року Тростянецькою держнотконторою (а.с.28). Згідно довідки КП Сумське МБТІ від 17.08.2010 року, квартира в [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1996 року №6-1958, виданого Першою СДНК (а.с.29). Згідно копії Договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2003 року, посвідченого Тростянецькою держнотконторою, [PERSON] придбав квартиру під №22, що знаходиться в м.Тростянці по вул.50 років СРСР в будинку під №75 (а.с.39). Згідно договору міни №6-1958 від 02.10.1996 року, посвідченого першою Сумською держнотконторою, між [PERSON] та [PERSON] здійснено міну квартир в м.Суми, за цим договором [PERSON] отримав двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.41). Згідно ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При цьому ст.28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.392 ЦК України в редакції 2004р. власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Позивачка, захищаючи своє право власності, звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст.368 ЦК України в редакції 2004р. спільна власність двох або більше осіб без визначення частки кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.372 ЦК України 2004р. у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд вважає, що спірні квартири придбані під час шлюбу та є спільною власністю подружжя, а тому позов слід задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на 1\\2 частину квартир. На підставі викладеного,

Outcome: approved