Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та штрафних санкцій. В обґрунтування позову зазначив, що 20.01.2009 року між ТОВ «Практика М» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, за умовами якого позивач надав відповідачу для споживчих цілей позику в сумі 6000 грн., а відповідач зобовязався повернути позику в повному обсязі до 20.01.2010 року, а у випадку припинення трудових відносин повернути несплачену суму позики до дати звільнення. Відповідно до заяви відповідача та наказу №29 від 24.03.2009 року відповідача було звільнено за власним бажанням з посади комплектувальника товарів. Таким чином, [PERSON] повинен був повернути суму позики не пізніше 24.03.2009 року. Останнім заборгованість була сплачена лише частково в сумі 2000 грн. Таким чином, станом на 01.02.2010 року заборгованість за договором позики складає 5669 грн. 05 коп., з яких: сума позики - 4000 грн., інфляційні 335 грн., проценти за користування позикою 522 грн. 93 коп., пеня 811 грн. 12 коп., які позивач просив стягнути з відповідача, а також сплачені при подачі позовної заяви судові витрати. В судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. В попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. З урахуванням зазначеного та думки представника позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності останнього. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідача працював у ТОВ «Практика М». 20.01.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Практика М» було укладено договір про надання позики, відповідно до п.п.1,3 якого позивач надав відповідачу позику в сумі 6000 грн. для споживчих цілей, а останній зобовязався повернути її до 20.01.2010 року, а у випадку припинення трудових відносин повернути несплачену суму позики до дня звільнення (а.с.4). Згідно розписки від 20.01.2009 року та видаткового касового ордеру №40 від 20.01.2009 року [PERSON] отримав обумовлену договором суму позики в розмірі 6000 грн. (а.с.4 зв.,6). Протягом дії договору відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором позики було сплачено суму в розмірі 2000 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами (а.с.7-10). Згідно заяви [PERSON] від 23.03.2009 року та наказу №29 від 24.03.2009 року відповідача було звільнено на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням з 24.03.2009 року (а.с.13). Разом з тим, на день звільнення та в подальшому відповідачем несплачену суму позики повернуто не було. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 6 договору позики від 20.01.2009 року передбачено, що у випадку порушення строків повернення позики, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки. Таким чином, суд вважає доведеним факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики, наявності заборгованості та з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь ТОВ «Практика М» заборгованість за договором про надання позики від 20.01.2009 року в сумі 5669 грн. 05 коп., з яких: суму позики - 4000 грн., інфляційні 335 грн., проценти за користування позикою 522 грн. 93 коп., пеня 811 грн. 12 коп. При цьому суд погоджується із розрахунком штрафних санкцій зробленим позивачем та вважає, що останній проведено у відповідності до положень закону та умов договору. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачені останнім при подані позовної заяви судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 56 грн. 69 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: approved