Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 травня 2009 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідачів про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що 14 серпня 2008 року помер її син [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. На дванадцятий день після смерті сина, перебуваючи у нервовому стані, підписала відмову від прийняття спадщини, яку вважає незаконною. Просила суд визнати відмову від прийняття спадщини за 26 серпня 2008 року після смерті 14 серпня 2008 року [PERSON] недійсною. В поданих до суду 22 липня 2010 року та 26 липня 2010 року заявах уточнила підставу своїх позовних вимог. Посилаючись на ст. 233 ЦК України, просила суд визнати відмову від прийняття спадщини від 26 серпня 2008 року після померлого 14 серпня 2008 року [PERSON] недійсною у звязку з тим, що така відмова 26 серпня 2008 року підписана нею в той час, коли перебувала під впливом тяжких обставин. В судовому засіданні 23 червня 2010 року позивач [PERSON] пояснила, що свої вимоги підтримує, має бажання проживати в [INFO], яка належала синові, висловлювала стурбованість з приводу того, що не отримує пенсію. В подальшому в судові засідання не зявлялася. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, вважають, що заява про відмову від прийняття спадщини підписана [PERSON] під впливом тяжкої для неї обставини, якою була смерть сина. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували. Вважають, що позивач свідомо, цілеспрямовано відмовилася від прийняття спадщини після смерті сина, такі дії позивача є послідовними та логічними. Пояснили, що не мають жодних заперечень з приводу проживання [PERSON] [INFO]. Друга полтавська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус [PERSON] подали до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року помер [PERSON]. Позивач [PERSON] є матірю померлого [PERSON] Також встановлено, що після смерті [PERSON] в Другій полтавській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа, є заяви про прийняття спадщини згідно закону від синів [PERSON], [PERSON] та дружини [PERSON], а також заява [PERSON] про відмову від спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року позивач [PERSON] написала заяву,згідно якої відмовилася від належної їй частини спадкового майна, яке складається з квартири [ADDRESS], після смерті сина [PERSON]. Справжність підпису на заяві [PERSON] від 26 серпня 2008 року засвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] При цьому волевиявлення [PERSON] було вільним, остання від прийняття спадщини відмовлялася усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають істотне значення, без впливу насильства (фізичного або психічного тиску) з боку інших осіб, за своєю справжньою волею. В поданій до суду заяві [PERSON] вказувала, що тяжкою обставиною для неї була смерть сина [PERSON] В той же час норми статті 233 ЦК України для наявності підстав для визнання правочину недійсним передбачають необхідність встановлення факту збігу тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням особи укласти правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Жодні посилання на наявність збігу таких обставин відсутні як в поданій до суду заяві, так і не встановлені судом під час розгляду справи. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належала померлому [PERSON] на підставі договору дарування від 13 травня 1998 року, згідно з яким подарувала йому квартиру саме позивач [PERSON] Судом встановлено, що на день смерті сина [PERSON] позивач [PERSON] мешкала в квартирі [ADDRESS], де продовжувала проживати і в подальшому. Зазначені обставини свідчать про цілеспрямованість дій [PERSON] щодо розпорядження квартирою, яка належала їй на праві власності. Також встановлено, що позивач [PERSON], будучи особою, що потребує стороннього догляду, змінила місце свого проживання та залишила квартиру [ADDRESS] вже після смерті сина за бажанням доньки [PERSON] без відому відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та за відсутності на це їх згоди. Станом на час розгляду справи будь-які перешкоди для того, щоб позивач [PERSON] мешкала в даній квартирі відсутні. З пояснень сторін і свідків встановлено, що між позивачем та відповідачами існували добрі стосунки. Відповідачі доглядали за [PERSON] як до написання нею заяви про відмову від спадщини, так і після 26 серпня 2008 року взаємини між ними не змінились. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що хоча смерть сина [PERSON] і була для [PERSON] тяжкою обставиною, але в той же час правочин, направлений на відмову від прийняття спадщини після його смерті сина, був вчинений позивачем незалежно від існування такої обставини. При цьому у звязку з написанням такої заяви жодні невигідні для [PERSON] умови не наступали. При вирішенні справи судом також враховується, що відмова від прийняття спадщини є безумовним правочином. Дослідженими в справі доказами не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи спадкоємцями майна [PERSON], скористалися тим, що позивач вчинила спірний правочин всупереч інтересів [PERSON]. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом дослідженими матеріалами спадкової справи, позивач [PERSON], написавши 26 серпня 2008 року заяву про відмову від спадщини, яка була подана до нотаріальної контори 28 серпня 2008 року, в подальшому протягом встановленого законодавством терміну з іншими завами до нотаріальної контори не зверталася. За таких обставин суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин, а саме заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] не є таким, що укладений позивачем на вкрай невигідних умовах, жодні невигідні для неї умови в результаті такого правочину не настали, тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed