Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

17 травня 2007 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача, в рахунок відшкодування матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, що мала місце 10 жовтня 2005 року , суму в розмірі 2\~281,11 грн, грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 1\~000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1\~500 грн та судові витрати в розмірі 81 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 грудня 2007 року позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на його користь суму матеріального збитку та моральної шкоди, завданих в результаті ДТП, витрати на правову допомогу , судові витрати, в розмірі 4862,11 грн. Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав заяву про скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 8 жовтня 2008 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення суду від 5 грудня 2007 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 19 травня 2009 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. На вказану ухвалу суду позивачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 2 вересня 2009 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу суду від 19 травня 2009 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду. В процесі розгляду справи 29 січня 2010 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути матеріальну шкоду с урахуванням офіційного рівня інфляції з травня 2007 року по грудень 2009 року в розмірі 5\~157,40 грн, також збільшив суму грошової компенсації моральної шкоди та просив стягнути на його користь 5\~000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2005 року о 17-30 годині , на перехресті вул. Клочківської та вул.Новгородської в м. Харкові, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Форд Транзит, державний реєстраційний номер НТ 3766, під його керуванням та ВАЗ 21013, державний реєстраційний номер А [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] ДТП відбулася в результаті порушення водієм [PERSON]Г.п. 10.3 Правил дорожнього руху України, який під час здійснення маневру обїзду транспортного засобу, що зупинився, не уступив дорогу іншим учасникам дорожнього руху, які рухались у попутному напрямку. В результаті ДТП його автомобіль отримав технічні пошкодження. Відповідно до звіту спеціаліста автотоварознавця № 460 від 13.10.2005 року, сума спричиненої йому шкоди становить 2\~281,11 грн. Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 5.12.2005 року, [PERSON] визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Крім матеріального збитку, в результаті ДТП йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 грн. При цьому зазначає, що довгий час не мав можливості використовувати транспортний засіб за його призначенням. Тривалий час займався відновлювальним ремонтом. Зазначене призвело до порушення звичайного укладу життя. Також, ним понесені витрати, повязані з оплатою юридичної допомоги та судових витрат. В судовому засіданні позивач, його представники [PERSON], якого введено в процес за усним клопотанням позивача , [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги , просили позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що його вини в скоєнні правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст.. 124 КУпАП, не має, тому що постанову судді від 5 грудня 2005 року він оскаржив в касаційному порядку. Крім того, вважає, що дані висновку оцінювача [PERSON] щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власникові автомобіля [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги на тій підставі, що вказаний оцінювач не має атестації судового експерта. Зважаючи на те, що в його діях не встановлено неправомірності, відповідно у позивача не виникло право на відшкодування за його рахунок моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень на позовні вимоги, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню . Судовим розглядом справи встановлено, що 10 жовтня 2005 року о 17-30 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], що належить йому на праві власності, на перехресті вулиць Клочківської та Новгородської в м. Харкові, при здійснення маневру обїзду транспортного засобу, що зупинився, не уступив дорогу іншим учасникам дорожнього руху, які рухались у попутному напрямку, чим порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автомобілем Форд Транзит, державний реєстраційний номер НТ 3766, що належить [PERSON] Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 5.12.2005 року, [PERSON] визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Провадження у справі у відношенні [PERSON] закрито. Відповідачем постанову суду по адміністративній справі було оскаржено в апеляційному порядку. Згідно листа голови судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ( а.с. 105) скаргу [PERSON] було направлено до апеляційного суду Харківської області для перевірки законності зазначеного вище судового рішення. Скарга була розглянути апеляційним судом Харківської області та залишено без задоволення. З відповіді за підписом голови суду ( а.с. 106) вбачається, що законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції , якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП перевірена і підстав для її скасування не вбачається. Таким чином, постанова набрала законної сили. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування доводів позовної заяви позивач посилається на неправомірність дій відповідача, в наслідок яких йому було спричинено матеріальну шкоду. З свого боку відповідач [PERSON] в своїх запереченнях на позовні вимоги позивача зазначає про те, що його вини в ДТП, яка мала місце 10 жовтня 2005 року, не має. Таке твердження не відповідає дійсності та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до звіту № 460 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 13.10.2005 року, матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу Ford Tranzit держ. реєстраційний номер Н-Т3766, в результаті його пошкодження при ДТП, становить 2 281,11 грн. З даних звіту вбачається, що 11жовтня 2005 року до Харківської філії Українського Центру Після аварійного Захисту «Експерт- сервіс», який є суб»єктом оціночної діяльності надійшла заява ДПС ДАІ ХГУ УМВС України в Харківській області з приводу проведення авто товарознавчого дослідження. Дослідження пошкодженого транспортного засобу проводилося в присутності власника [PERSON], другий учасник ДТП не з»явився, повідомлений був завчасно, телеграфом. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на ту обставину, що оцінювач [PERSON] не наділений повноваженнями щодо визначення розміру матеріального збитку, тому що відповідно до витягу з реєстру атестованих судових експертів ( за даними Харківської області) спеціальність 12.2- визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу , він не має атестації судового експерта. Суд не може погодитися з таким твердженням відповідача. Так, наданий ним до матеріалів справи витяг з реєстру атестованих судових експертів ( за даними Харківської області) спеціальність 12.2- визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, містить данні станом на 26.01.2006 року ( а.с. 168-175). Дослідження оцінювачем [PERSON] складено 13.10.2005 на підставі заяви інспектора ДПС. Вказана особа має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Відтак, суд вважає, що наведені вище доводи відповідача неспроможні, спростовуються доказами, які зібрано по справі. Заперечення відповідача в частині того, що в акті огляду, який було складено на місці ДТП, не зазначено про ті технічні пошкодження, які було виявлено при проведення дослідження, суд не приймає до уваги на тій підставі, що на місце ДТП не можливо об»єктивно та повно визначити пошкодження, які можуть бути прихованими. Враховуючи той факт, що відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення експертизи, суд при ухваленні рішення керується даними звіту, який долучено до матеріалів справи. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), яка володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У зв'язку з цим, суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, суми в розмірі 2 281,11 грн. Позовні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди , яку він оцінює в розмірі 5\~000 грн. Так, позивач зазначає, що в результаті пошкодження автомобілю, він витратив багато часу на його відновлення, що впливало на його роботу. Зазначене призвело до різних проблем, які негативним чином відбилися на самопочутті та викликали моральні страждання , нервовий розлад. Суд вважає, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню на тій підставі, що позивачем по-перше , не надано розрахунку вказаної суми, по- друге, не надано доказів на підтвердження наявності такої шкоди. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати, повязані з оплатою правової допомоги в розмірі 1500 грн. Вимоги в цій частині підлягаю задоволенню. При цьому суд виходить з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження факту оплати правової допомоги позивачем надано до суду квитанції № 470203 від 03.04.2007 року та № 470211 від 11.05.2007 року на вказану вище суму. Згідно квитанцій , які долучені до матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було оплачено судовий збір в розмірі 51 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи. Відтак, вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат в розмірі 81 грн підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, витрати на оплату правової допомоги та кошти по оплаті судових витрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з травня 2007 року по грудень 2009 року. Суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з того, що стягнення грошової суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення її виплати є санкцією до боржника за прострочення виконання грошового зобов»язання. Враховуючи той факт, що сума, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача визначена рішенням суду, то для відповідача не настала відповідальність за порушення грошового зобов»язання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial