Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

У травні 2007 року [PERSON] звернувся з вищезазначеним позовом, в якому з уточненням позовних вимог, просив суд: - встановити факт [PERSON], спільного постійного проживання в [INFO] разом з його матір'ю, [PERSON], на час її смерті 03 березня 1999 року; - визнати його, таким, що прийняв спадщину після смерті його матері, [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року; - скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців майна, належного [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року; - скасувати реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], зареєстровану КП «ДМБТІ» 17 грудня 1999 року в реєстровій книзі № 476п за реєстровим № 997-8. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. [PERSON], як третя особа, заявила самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просив суд: - визнати заяву про відмову від спадкування майна, належного [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року, подану [PERSON], де Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 20 грудня 1999 року, недійсною; - визнати причину пропуску [PERSON], строку для прийняття спадщини поважною та визначити [PERSON], додатковій строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, - три календарних місяці дня набрання законної сили відповідним рішенням суду; - скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців майна, належного [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року; - скасувати реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], зареєстровану КП «ДМБТІ» 17 грудня 1999 року в реєстровій книзі № 476п за реєстровим № 997-8. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вивчивши матеріали справи в їх сукупності приходить до наступного висновку: Судом встановлені наступні факти: [PERSON] є сином [PERSON], яка померла 03 березня 1999 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входила квартира [ADDRESS]. Право на одержання цієї спадщини оформили позивача брат, [PERSON], і сестра, [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] як син померлої є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Але у 1999 році позивач не зміг належним чином оформити своє право на спадщину, оскільки був засуджений згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2000 року до позбавлення волі строком одинадцять років. До винесення вироку суду позивач перебував під вартою. В даний час позивач відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії №94, яка знаходиться в сел.Шахтне Синельниківського району Дніпропетровської області. Але на час смерті матері позивач постійно проживав разом з нею та був прописаний (зареєстрований) в квартирі [ADDRESS]. Також на час смерті матері в зазначеній квартирі проживали позивача сестра, [PERSON], та її донька, [PERSON]. Однак, через помилку, яку зробили працівники паспортної служби Жовтневого райвідділу внутрішніх справ, позивач був виписаний із зазначеної квартири 20.02.1997 року на підставі акту про смерть № 324, що підтверджується відповідною карткою прописки. Зазначений актовий запис про смерть стосується не позивача, а його батька, [PERSON], який помер 04 лютого 1997 року, та смерть якого зареєстрована 11 лютого 1997 року в книзі реєстрації актів про смерть відділу РАГС виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Таким чином, позивача виписали замість його батька на підставі смерті батька. Згодом, вже після його засудження, його сестра, [PERSON], з'ясувала цей факт і надала працівникам паспортного відділу копію її вироку, після чого працівники паспортного відділу на картці прописки закреслили запис про акт про смерть № 324 та написали: "осужден". Після цього позивач став виписаний 20.02.1997 року на підставі рішення суду від 06.04.2000 року, що підтверджується довідкою КЖЕП № 10. Оскільки позивач був засуджений і знаходився на той час в місцях позбавлення волі він не міг своєчасно з'ясувати всі ті обставини та зайнятися виправленням допущених помилок. Всі ці факти стали відомі вже позивача представникові, [PERSON], після того, як я у січні 2009 року надав йому довіреність для представництва та ведення справ у суді з питань його спадщини. Запис про позивача виписку з 20.02.1997 року фактично позбавив його права на спадкування після смерті її матері, оскільки він вчасно, в шестимісячний строк після її смерті 03 березня 1999 року не звернувся до нотаріальної контори із заявою про одержання спадщини. Але позивач цього не зробив, тому що вважав, що він є прописаним разом з матір'ю на час її смерті і відповідно на час відкриття спадщини після її смерті. Також позивач проживав в зазначеній квартирі протягом шести місяців після смерті матері і фактично вступив в управління та володіння цією квартирою. Отже, позивач має право на спадщину, яка відкрилась після смерті її матері. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року встановлено факт його, [PERSON], спільного постійного проживання в [INFO] разом з його матір'ю, [PERSON], на час її смерті 03 березня 1999 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2010 року зазначене рішення було скасовано, а його заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту спільного проживання залишено без розгляду та йому роз'яснено право на звернення до суду за вирішенням спору в порядку позовного провадження. Згідно зі ст.549 ЦК Української PCP 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання його права власності, якщо воно не визнається іншою особою. У зв'язку з тим, що Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою вже оформлене свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, яке видане 13 листопада 1999 року на його [PERSON] та [PERSON], які одержали по одній другій частині спадкового майна, позивач не може належним чином оформити своє право власності на належну йому частку в жилій квартирі [ADDRESS]. Для реалізації позивача прав на спадкування необхідно скасувати зазначене свідоцтво про право на спадщину, а замість цього свідоцтва має бути видане нове, де частки спадщини будуть поділені між всіма законними спадкоємцями. За таких обставин, суд вважає можливим позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про встановлення факту спільного постійного проживання в квартирі, визнання таким, що прийняв спадщину та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрації права власності задовольнити. У задоволенні позову третьої особи [PERSON], яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити, з викладених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: approved