Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

02 серпня 2010 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області про зобов'язання провести перерахунок та здійснити відповідні виплати недоплаченої державної пенсії та додаткової пенсії по інвалідності, що настала в результаті каліцтва внаслідок Чорнобильської катастрофи, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АС 1 категорії та інвалідом 3 групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. 14 травня 2010 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо перерахунку його пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте йому відмовили в проведенні перерахунку посилаючись на Постанову КМУ від 28.05.2008 року № 530 та № 654 від 16.07.2008 року. Вважає вказану відмову безпідставною та такою, що протирічить ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Конституції України. У зв'язку з чим просив зобов'язати відповідача: з дати встановлення інвалідності провести перерахунок та виплату недоплаченої державної пенсії та додаткової пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію інваліду 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також зобовязати відповідача проводити і надалі перерахунки у відповідних розмірах у звязку із збільшенням мінімального розміру пенсії за віком. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заперечення, в яких просив про розгляд справи без участі їхнього представника. Заперечення проти позову обгрунтовані тими обставинами, що виплата позивачу державної та додаткової пенсії проводиться на підставі діючих нормативних актів. Розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, діючим законодавством встановлено в залежності від розміру мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком щоразу визначався постановами Кабінету Міністрів України, в яких зазначалися обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат. Механізм обчислення вказаних пенсій передбачений постановою КМ України від 30.05.1997 року № 523 "Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка є чинною і положення постанови стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, КМ України було прийнято 27.12.2005 року постанову за № 1293 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності з 01.01.2006 року і якою передбачено підвищення пенсій по інвалідності потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а також було встановлено тверді розміри пенсій в залежності від групи та причини інвалідності потерпілих, нижче яких не може бути мінімальний розмір пенсії, передбачений ч. 4 ст. 54 вказаного Закону. Мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01 січня 2004 року встановлено ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». В ч.З ст. 28 цього Закону зазначено, що цей мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом. Тому положення зазначеної норми не поширюються на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». З січня 2008 року Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визначено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок і Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по 3 групі інвалідності - 140 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розрахунок додаткової пенсії встановлено у відсотках до прожиткового мінімуму, зокрема інвалідам 3 групи- 15 % прожиткового мінімуму. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 (набрала чинності 01.07.2008р.) встановлено, що розмір пенсії для вказаних осіб не може бути нижчим ніж 980 гривень. Розмір основної та додаткової пенсії позивачу переглядався у відповідності до вказаних нормативних актів. А, враховуючи конституційну норму, щодо обовязкового виконання постанов Кабінету Міністрів України (ст.117 Конституції України) вони правомірно застосували названі постанови. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом III групи, захворювання, якого пов'язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А №097034 (а.с.5), довідкою МСЕК (а.с.6) та довідкою Управління праці та соціального захисту населення (а.с.7). З заперечень та довідки УПФУ (а.с.15-16, 17,18) вбачається, що Позивач перебуває на обліку ,1 Управлінні Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інвалід 3 групи з 01.02.2000 року згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Про переведення його пенсії на інший вид до УПФУ він не звертався. Надалі пенсія збільшувалась за матеріалами пенсійної справи, станом на 1 вересня 2010 року розмір його пенсії становить 749,34 грн., з яких: 600,00 грн.- основний розмір пенсії; 106,35 - додаткова пенсія інваліду 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, 10,46 грн. - тимчасова доплата від індексації, 12,93 грн. індексація з 01.04.2010 р. 19,60 грн. - доплата бюджет 2010 р.. Не погоджуючись з розміром отримуваної державної та додаткової пенсії, позивач звертався до УПФУ із письмовою заявою (а.с.8), в якій просив провести перерахунок та виплатити недоотримані суми державної пенсії та додаткової пенсії у відповідності до чинного законодавства, проте йому відповідачем було відмовлено, (а.с.9). З вищевикладеного вбачається що [PERSON]. нараховувалась і виплачувалась державна та додаткова пенсія як інваліду 3 групи 1 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС з 01 лютого 2000 року по теперішній час. Згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до п.З ч.2 ст.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17 січня 2002 року №2981-111, який набрав чинності з 01.01.2002 року, статтю 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: «Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України». Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» га здійснених свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання [PERSON] є Управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає Управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області належним відповідачем по даній справі. Таким чином саме з 01 січня 2002 року у відповідача по справі зявився обовязок нараховувати і сплачувати належні Позивачу державну і додаткову пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ЧАЄС 3 групи, в розмірах передбачених статтями 50 і 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законом України від 18.02.2010 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами", який набув чинності з 10.03.2010 року, було внесено зміни до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, а саме те, що спори з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органи влад;' Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9, «...При здійсненні правосуддя судам під час розгляду справи необхідно піддавати оцінці нормативно - правові акти будь якого державного органу( згідно ст. 6 Конституції України від 28.06.1996 року органи законодавчої, виконавчої та1 судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України) на відповідність їх як Конституції так і закону. Якщо при цьому буде встановлено, що нормативно- правовий акт, який підлягає застосуванню не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній й культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй (ст.8). Органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (ч.2 ст. 19). Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст.22). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, в інших випадках, передбачених законом (ст.46). Кожний має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ч.іст.50). Конституційний Суд України в п. 4 свого рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (Справа N 1- 21/2005 ) розяснив, що «...Згідно зі статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР ) закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики». . Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 13 Закону в редакції 1991 року, держава зобовязана відшкодувати шкоду, завдану громадянам за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 06.06.1996р. №230/96-ВР) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності- 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності- 6 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 19.12.1991р. №2001-ХІІ, із змінами, внесеними Законом від 06.06.1996р. №230/96-ВР) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам І групи- 100 відсотків мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи- 75 відсотків мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу- 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. З положеннями даних норм співпадає припис п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 року №523. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенси за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. На підставі абз. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону України №966-ХІУ від 15 липня 1996 року «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Відповідно до вимог ч. З ст. 45 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абз. З ст. 1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його . здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів т.ї мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум з 01 січня 2004 року встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет на відповідний рік. Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є виправною величиною від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю призначених за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У відповідністю з ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже за Конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачу застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не підзаконні акти, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Безпідставним є посилання відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист - громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача встановлених цим же законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього закону в тому числі й інших законів, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком. Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу за період з 01.01.2002 року по 31 грудня 2007 року державної пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та діючому законодавству. Пунктом 28 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам III групи - 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ч. ч. З, 4 статті 54 замінено чотирма частинами, за змістом яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках по 1,'Т групі інвалідності- 140% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного суду України №10-рп від 22 травня 2008 року положення ст. 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18. підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34. підпунктів 1-6, 8-12, пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратило чинність і не підлягало застосуванню до 22 травня 2008 року. Отже, з 1 січня 2008 року до 21 травня 2008 року відповідач правомірно діяв у відповідності з приписами пункту 28 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тому відсутні підстави для перерахунку пенсії за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року. Позовні вимоги за 2009 рік та 2010 рік підлягають задоволенню, у звязку з тим, що при прийнятті Законів України «Про державний бюджет на 2009 рік» та «Про державний бюджет на 2010 рік» дія Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не зупинялась і не скасовувалась, а відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і принципами міжнародного права. За таких обставин, відповідач, здійснивши позивачу виплату державної та додаткової пенсії в іншому розмірі, зокрема, встановленому постановами Кабінету Міністрів України №523 від 30.05.1997 року, № 1293 від 27.12.2005 року, № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року не в повному обсязі виконав взяті державою зобовязання та порушив право позивача на отримання державної пенсії згідно ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії згідно ст. 50 вказаного Закону у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Слід також зазначити, що станом на день розгляду справи в суді відповідачем не надано доказів про нарахування та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Суд приходить до висновку, що порушене право позивача відновлюється цим рішенням, а тому позовні вимоги слід задовольнити по день звернення позивача до суду суду. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача на майбутнє у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, проводити перерахунок розмірів державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю позивачу та виплачувати її щомісячно, відповідно до статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки суд не може встановити обов'язки на майбутнє, без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в подальшому припинені відповідачем. На підставі вищевикладеного, вимоги про зобовязання відповідача здійснити перерахунок і виплату державної та додаткової пенсії по інвалідності III групи [PERSON] на підставі частини 4 статті 54 та статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії шість мінімальних пенсій за віком та додаткової у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2002 року, підлягають частковому задоволенню: з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», на момент нарахування пенсії, а за періоди з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 02 серпня 2010 року, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на момент нарахування пенсії. 13 іншій частині позову належить відмовити. Позивач підлягає звільненню від оплати судового збору (державного мита), як потерпілий від Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 4 п. 18 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 30.04.1993 року з послідуючими змінами. Відповідач підлягає звільненню від сплати судового збору (державного мита) на підставі ст. 4 п. 34 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 30.04.1993 року з послідуючими змінами.

Outcome: partial