Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ВАТ «Вінницягаз» про стягнення заборгованості по заробітні платі і вказав, що працював в Козятинському управлінні газового господарства ВАТ «Вінницягаз» старшим майстром служби зовнішніх мереж і споруд за сумісництвом на ? стпавки слюсарем з експлуатації і ремонту газового устаткування 4-го розряду. 6.11.2009 року звільнився за власним бажанням з посади старшого майстра, а 23.11.2009 року з посади слюсаря, де працював за сумісництвом. Окрім цього виконував обовьязки головного інженера підприємства з 1.11.2009 року 6.11.2009 року. До часу звернення до суду йому не виплачениа заробітна плата за період роботи з 1.11.2009 року по 23.11.2009 року роботи слюсарем, різниці в окладах за виконання обовьязків головного інженера. Також під час роботи на підприємстві йому не була виплачена матеріальна допомога до відпустки. В судовому засіданні позивач частково змінив, позовні вимоги і просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату на посаді слюсаря за сумісництвом за період з 1.11.2009 року по 20.11.2009 року, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2009 рік середній заробіток за час затримки розрахунку на 5 місяців 22 дні, середній заробіток за час затримки заробітної плати при звільнені з посади слюсаря за сумісництвом, моральну шкоду в сумі 1600 гривень. В судовому засідані позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволені позовних вимог. Суду пояснив, що зірницю в окладах за виконання обовязків головного інженера позивачу була виплачена. Працюючи за сумісництвом на ? ставки слюсаря позивач на роботу не виходив і по сумісництву з1 по 20.11.2009 року не працював. Матеріальна допомога йому не виплачувалась, так як на час відпустки позивача виплата такої допомоги була зупинена. Заслухавши сторони і дослідивши докази суд приходить до висновку. Що слід відмовити в задоволені позовних вимог. Після зміни позовних вимог позивач не просить стягнути з відповідача різницю в окладах за виконання обовязків головного інженера підприємства, а просить стягнути тільки середній заробіток за затримку розрахунку на 5 місяців 22 дні, із-за затримки виплати йому належних сум. Статею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Належність позивачу невиплаченої різниці в окладах та її розмір, за виконання обовязків головного інженера було встановлено відповідачем під час проведення перевірки стану бухгалтерського обліку та розрахунків по заробітні платі Козятинського УГГ 12.03.2010 року ( а.с. 27-33), та відразу недоплачена сума була перерахована на картковий рахунок позивача, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню. Із наданих сторонами копій наказів по ВАТ «Вінницягаз» вбачається, що [PERSON], 20.11.2010 року наказом в.о.голови правління ВАТ «Вінницягаз» був звільнений з посади слюсаря за сумісництвом Козятинського управління газового господарства за власним бажанням, відповідно до положень ст. 38 КЗпП України. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснив, що він працював в Козятинському управлінні газового господарства з 2.11.2009 року, і [PERSON], знаходився в його підпорядкуванні. За період роботи з 2.11.2009 року по 20.11.2009 року [PERSON]. на роботу не виходив, про що ним були складені відповідні акти. Свідок [PERSON]. суду пояснив, що працює в Козятинському управлінні газового господарства на посаді слюсаря. В листопаді 2009 року слюсар [PERSON]. на роботу не виходив, через, що він підписував акти які були складені старшим майстром. Із копії табелю обліку робочого час працівників Козятинського УГГ за листопад 2009 року вбачається, що [PERSON]. з 1.11.2009 року по 20.11.2009 року був відсутній на робочому місті. Даний факт доводиться також доповідними записками на імя керівника Козятинського УГГ і копіями актів складених працівниками Козятинського УГГ. Даний факт також підтвердив і сам позивач в своїх поясненнях даних суду, пояснивши, що в період з 1.11.2009 року по 20.11.2009 року лиш один раз виїздив на пошкодження газової магістралі для дачі консультації працівникам, які виконували ремонтні роботи. Відповідно до ст. 1021.КЗпП України, оплата праці за сумісництвом проводиться за фактично виконану роботу. Так як позивач А.А., за сумісництвом з 1.11.2009 року по 20.11.2009 року не працював то і його вимоги, що до стягнення заробітної плати не підлягають задоволенню. Згідно з п.8.10 Розділу 8 Колективного договору на 2009-2011 року, прийнятого на конференції трудового колективу ВАТ «Вінницягаз» 23.04.2009 року, профспілковий комітет і адміністрація зобовязались виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки всім категоріям працюючих на підприємстві. Наказом голови правління ВАТ «Вінницягаз» № 159 від 14.06.2009 року, з 1.06.2009 року припинено дію п.8.10 Розділу 8 Колективного договору на 2009-2011 року, і виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не проводилась. Під час дії наказу голови правління позивач з 09.06.по 15.06.2009 та з 23.07.2009 по 12.08.2009 року перебував у відпустці, з 01.11.2009 року звільнився за власним бажанням з основного місця роботи , а з 20.11.2009 року звільнився з роботи по сумісництву. Наказом в.о. голови правління ВАТ «Вінницягаз» №297 від 10.12.2009 року відновлено дію п.8.10 Розділу 8 Колективного договору на 2009-2011 року. Була нарахована і виплачена матеріальна допомога всім працівникам які в 2009 році перебували у відпустці і на день винесення наказу перебували у трудових відносинах з підприємством. Таким чином позивач перебував у відпустці під час дії наказу про зупинення виплати матеріальної допомоги. Наказ про зупинення дії положень Колективного договору ніким не оспорював ся і не скасовувався, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення матеріальної допомоги слід відмовити. Статею 117 КЗпП України, передбачена відповідальність за затримку розрахунку належних звільненому працівникові сум тільки при відсутності спору. В разі якщо між сторонами існує спір то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що позивачу не підлягають виплати кошти які він просив стягнути з підприємства, слід також відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів при затримці розрахунку. Вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню, так як відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться тільки у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Оскільки порушення прав [PERSON], зі сторони керівництва ВАТ «Вінницягаз» судом не встановлено, то і моральна шкода працівникові завдана не була. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed