Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду України в Лубенському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», посилаючись те, що вона належить до соціальної категорії «Дитина війни» і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 1.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. За період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2010 року допомога виплачувалась їй не в повному обсязі. Позивач також вказала, що рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9 липня 2007 року та №10-рп/2008 р. були визнані такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними окремі положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2007рік», а рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп\\2008 року положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими була зупинена дія положень ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», на підставі яких їй повинна бути нарахована соціальна допомога. Позивачка прохала суд визнати відмову відповідача щодо виплати допомоги протиправною та зобовязати відповідача перерахувати і виплатити їй недонараховану щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2008 року по 30.06.2010 року. В судове засідання позивач не з»явився, надавши суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити. Представник відповідача /правління Пенсійного Фонду України в Лубенському районі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Направив суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність його представника, проти позову заперечує. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 р. № 2195-ГУ, набрав чинності 01.01.2006 р.) Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") довеличина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України», здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає , що управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі є належним відповідачем по даній справі. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру пенсії, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законів України Про державний бюджет України на відповідні роки та провести відповідні виплати за період з 22.05.2008 року по 30.06.2010 року відповідно до заявлених позовних вимог, що відповідає вимогам ст. 11 ЦПК України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial