Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

У квітні 2007 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів, співвідповідачів та третіх осіб про визнання недійсними рішень виконкому сільської ради, свідоцтва про право власності на житловий будинок, договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, частково недійним Державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на житловий будинок. Відповідач [PERSON] 28.10.2007 року помер. Його правонаступниками є співвідповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON], його доньки. Позивачі посилаються на те, що в 1950-х роках проживали у господарстві розташованому на земельній ділянці площею 0,10 га., що знаходиться в с. Давидівці, вул. Франка,3, Кіцманського району Чернівецької області. В той час навколо старого глиняного будинку, що належав до колгоспного двору і головаю двору був [PERSON], позивачі удвох почали будувати новий і на протязі 15 років збудували будинок, сарай, підвал, огорожу, вбиральню, криницю. В 1975 році у вище вказаному господарстві на цій же земельній ділянці вони збудували ще один житловий будинок зазначений у технічному паспорті літерою «А». У даному господарстві були зареєстровані вони, [PERSON] та [PERSON], а також їх син [PERSON] та дочка [PERSON] (Карп»юк) М.І., де і проживали разом до 1991 року у колгоспному дворі. В 1991 році позивачі із донькою [PERSON] (Карп»юк) М.І. перейшли проживати в господаоство, що розташоване в с. Давидівці по вул. Яремчука, 67, Кіцманського району для здійснення догляду за пристарілими [PERSON] та [PERSON], власниками даного двору, а сина [PERSON], який з 1990 року перебував у фактичних шлюбних стосунках із відповідачкою [PERSON], та її доньку [PERSON], [INFO], залишили проживати у спірному господарстві . Вказують, що відповідач [PERSON] через перенесену тяжку травму голови, часто хворів і потребував догляду, а [PERSON] час від часу проживала з іншим чоловіком і тому уваги та догляду належного [PERSON] не надавала, виганяла його із господарства. Без їх відома у 2001 році [PERSON] від імені [PERSON] звернулась до сільської ради з заявою про надання дозволу на оформлення права власності на будинок розташований по вул. Франка, 3, в с. Давидівці Кіцманського району. Рішенням виконкому № 5/26 від 08.05.2001 року погоджено оформити право власності на вище вказане будинковолодіння за [PERSON] 10.12.2001 року Кіцманським РБТІ було видано свідоцтво про право власності на даний будинок на імя їх сина [PERSON] Зазначають, що [PERSON], шляхом обману, умовила [PERSON] подарувати їй даний будинок та згодом вчинила заповіт на користь своєї дочки [PERSON] 28.10.2007 року їх син [PERSON] помер. У доповненні до позовної заяви позивачі посилаються на те, що рішенням виконкому № 2\\6 від 24.02.1994 року, прийнятим на підставі заяви [PERSON], йому була передана у власність земельна ділянка площею 0,50 га - 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, але на цій земельній ділянці вже був розташований їх будинок, що не було враховано сільською радою. На підставі вище вказаного рішення,16.01.2001 року на імя [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю. Про цей факт позивачам стало відомо під час розгляду справи в суді за їх первісним позовом. З заявами стосовно землі, як пояснив їх син [PERSON], зверталась [PERSON], жодних документів син не бачив, що свідчить про обман з боку останньої щодо їх сина. Вказують, що укладенню 20.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування житлового будинку передував договір дарування земельної ділянки від 06.04.2001 року, про що у договорі дарування будинку не обумовлено. Вважають, що і цей договір вчинений внаслідок обману з боку [PERSON], так як пояснював [PERSON], він пов»язував всі дії [PERSON] тільки з приватизацією землі. Позивачі також важають, що оформлення всіх документів та укладення договорів [PERSON] вчиняв внаслідок здійсненого у відношенні до нього обману. Зазначають, що як вбачається зі слів самого [PERSON], йому не було відомо про існування рішення сільської ради № 5/26 від 08.05.2001 року про оформлення права власності на будинок та рішення № 2/6 від 24.02.1994 року стосовно земельної ділянки та Державного акту про право власності на землю. На підставі ст.ст. 230, 393 ЦК України просили визнати вище зазначені рішення виконкому сільської ради незаконними, а правочини недійсними і у звязку з цим визнати за ними право власності на будівлі. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та у доповненнях до неї, пояснивши також, що вони будували будинок, а врешті-решт залишились без нічого. Про їх виписку з господарства розташованого по Франка,3, в с. Давидівці Кіцманського району до сільської ради не зверталися. Їх переїзд до господарства розташованого в с. Давидівці по вул. Яремчука, 67, був вимушеним та тимчасовим, а тому речей із свого будинку не забирали. Відповідачка [PERSON] не визнала заявлених вимог вказуючи, що вони є безпідставними та надуманими, пояснивши суду, що з 1989 року проживала із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і ніяких скандалів у них не виникало, крім незначних побутових спорів. Всі дії які було вчинено її покійним чоловіком, [PERSON], були вчиненнні тільти з його доброї волі та за його погодженням. Що ж стосується вибуття відповідачів із спірного господарства, розташованого по вул Франка, 3, в с. Давидівці до господарства по вул Яремчука, 67, того ж села, то [PERSON] та [PERSON] за власним бажанням переїхали у 1989 році, так як стверджуюють вони самі, доглядати пристарілих власників даного господарства - [PERSON], яка померла 01.01.1989 року та [PERSON], який помер 15.01.1990 року. Тільки у 2001 році, будучи головою двору з 1994 року, [PERSON] звернувся до виконкому Давидівської сільської ради з проханням оформити на нього право власності на житловий будинок, а оформивши розпорядився майном на власний розсуд. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вказуючи, що покійний [PERSON] підтримував її матір, любив її, як дочку, а тому і подарував [PERSON] будинок. Представник Давидівської сільської ради та виконкому Давидівської сільської ради визнав частково заявлені вимоги, пояснивши, що виконком, приймаючи рішення про оформлення права власності і на підставі цього рішення видаючи свідоцтво про право власності на імя [PERSON], виходив з того, що позивачі дали згоду на обмін дворів і з 1994 року головою спірного двору значився по земельно-шнурових книгах саме [PERSON], а тому на підставі цього йому і була виділена земельна ділянка. Співвідповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в черговий раз в судове засідання не зявились, однак в матеріалах справи знаходяться їх письмові пояснення з яких вбачається, що вони позовні вимоги не визнають, вказуючи та підтверджуючи обізнаність позивачів про набуття [PERSON], їх покійним батьком, права власності на житловий будинок і земельну ділянку та вподальшому вчинення ним договору дарування належного йому майна відповідачці [PERSON] ще за довго до розгляду справи в суді, на відміну від протилежних тверджень [PERSON] та [PERSON], посилаючись на неодноразові відвідини останніх та приймаючи участь у розмовах, що стосувалися саме даного придмету. Представники третіх осіб, Кіцманського РБТІ та відділу земельних ресурсів Кіцманського району, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Третя особа, колишній державний нотаріус Кіцманської державної нотаріальної контори [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що дійсно покійний [PERSON] приходив розом з [PERSON] до нотаріальної контори для укладання договорів, особисто їх підписував та був нею проінформований про наслідки їх укладання, а також нотаріус засвідчилась особистсто у його добровільних діях, щодо дарування спірних земельної ділянки та будинку в с. Давидівці по вул. І.Франка, 3, Кіцманського району. Вказала також, що позивачка [PERSON] приходила до нотаріальної контори орієнтовно через рік з моменту укладення спірних договорів її сином [PERSON] і цікавилась про можливість їх розірвання, що свідчить про її обізнаність про їх існування. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються забудовниками житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в с. Давидівці по вул Франка, 3, які були зведені в 1965-1975 роках, що не заперечується відповідачами. Право власності на дане будинковолодіння позивачами не оформлялось. Після вибуття у 1989-1991 році із вище вказаного двору [PERSON] та [PERSON], в господарстві по вул Франка, 3, в с. Давидівці залишилися проживати син позивачів [PERSON], [PERSON] з якою [PERSON] з 1990 року перебував у фактичних шлюбних відносинах, та її донька [PERSON] Однак, твердження позивачів [PERSON] та [PERSON] щодо їх тимчасового переїзду у 1991 році проживати до господарства розташованого по вул Яремчука,67, в с. Давидівці Кіцманського району з ціллю доглядати за пристарілими [PERSON] та [PERSON], які у 1988 році подарували належне їм господарство доньці позивачів - [PERSON], спростовуються довідкою виданою Давидівської сільської ради від 12.02.2009 року № 29 про те, що [PERSON] померла 01.01.1989 року, [PERSON] помер 15.01.1990 року. Вибувши з господарства, яке, як вважали позивачі, належало до суспільної групи «колгоспних», що знаходиться по вул Франка, 3, в с. Давидівці Кіцманського району [PERSON] та [PERSON], не ставились вимоги щодо виділення їх частки в даному дворі. Встановлено, що [PERSON] рішенням виконкому Давидівської сільської ради від 08.05.2001 року № 5/26 було надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок № 3 по вул Франка і на підставі цього рішення 10.12.2001 року видано свідоцтво на право приватної власності на імя [PERSON] Виконком сільської ради виходив з того, що позивачі дали згоду на обмін дворів і з 1994 року головою спірного двору значився саме [PERSON], що підтверджується копіями земельно-шнурових книг за відповідні роки. Оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за встановленим зразком місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об»єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об»єкта і введення його в екплуатацію (п. 4.1 [PERSON] про порядок державної реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена 26.06.1998 року за № 399/2839). [PERSON] діяла на час прийняття оспорюваного рішення виконкомом сільської ради і її вимоги були додержані . Відповідно до договорору дорування від 20.12.2001 року серії АЕІ № 259639, засвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори [PERSON], вчиненого особисто [PERSON] на користь [PERSON], визначено, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в с. Давидівці по вул [PERSON], 3, Кіцманського району. Відповідно до ст. 57 ЦК України, який діяв на час укладення оспорюваних договорів, угода, укладена внаслідок обману, може бути визнана недійсною. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 25.05.1998 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» зазначено, що «під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається». Судом не здобуто доказів стосовно того, що волевиявлення [PERSON] на укладення спірних договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, розташованих в с. Давидівці по вул [PERSON], 3, Кіцманського району, було вчинено внаслідок здійсненого по відношенні до нього обману. Із показів зафіксованих в протоколі судового засідання, яке відбулося 25.07.2007 року, вбачається, що відповідач [PERSON], який помер 28.10.2007 року, будучи присутнім у даному судовому засіданні, первісні вимоги позивачів визнав, пояснивши, що проживав у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON], яка керувала всіма паперами, як все відбулось, не знає. Однак, на уточнюючі питання предствника позивачів [PERSON] пояснив, що йому було відомо про те, що [PERSON] займається приватизацією будинку на нього і хотіла, щоб він згодом подарував даний будинок їй. Підтвердив він також те, що вони у двох ходили до нотаріуса і там він підписав потрібні документи для того, щоб подарувати спірний будинок [PERSON] Таким чином, на підставі викладеного,

Outcome: dismissed