Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

У березні 2008 року [PERSON] звернувся з вищезазначеним позовом, в якому з уточненням позовних вимог просив суд: - виселити [PERSON] з належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; - скасувати державну реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] на його користь витрати по оплаті спожитих нею комунальних послуг у розмірі 1100 грн., а також судові витрати у розмірі 1016 грн. В судовому засіданні позивач, а також його представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали, а у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. [PERSON] предявлені позовні вимоги не визнала у повному обсязі та у свою чергу у липні 2008 року звернулася з зустрічним позовом посилаючись на те, що за наданим договором купівлі-продажу від 26.07.2006 року [PERSON], на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. Загальна вартість цієї квартири складає 24899 грн. В цій квартирі вона за згодою відповідача з тимчасовою реєстрацією фактично проживаю з моменту смерті діда [PERSON] та бабусі, [PERSON] Кузьмічни. Їй відомо, що ця квартира була придбана на гроші, виручені від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала їй, та її бабусі і дідусю, які були її опікунами згідно рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 21.10.1994 року за № 685, та зі ст.61 ЦК України, та знаходилась у них на утриманні, як інвалід дитинства, і проживала разом з ними. Крім того, як інвалід дитинства, та як особа, над якою встановлена опіка і призначене місце проживання, де була зареєстрована на постійному місці проживання, і проживала до моменту продажу цієї квартири відповідачем без її участі, має право власності на частину квартири разом з іншими співмешканцями, яка розташовувалась за адресою: [ADDRESS]. Ця квартира була продана відповідачем на підставі в повному обсязі фальсифікованого рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2006 року, нібито головуючим був суддя Антонюк О.О. Насправді такого рішення не існує, та ця цивільна справа взагалі не розглядалась. Печатка суду, та підпис судді є підробленими, в зв'язку з чим прокуратурою Жовтневого району м.Дніпрпоетровська проводиться перевірка належності цього документа. Перед своєю смертю бабуся в усній формі, в присутності сусідів зробила заяву, якою заповідала їй свою частину цієї квартири, а відповідачу наказала, щоб він її не залишив без житла. Після смерті бабусі, відповідач [PERSON]Г заявив, що на нього померла [PERSON] нібито залишила усний заповіт, та отримав довіреність від її опікуна-дідуся, [PERSON], який також заявив, щоб відповідач після продажі цієї квартири придбав йому та їй житло. Відповідач, пообіцяв її дідусеві придбати квартиру за адресою: вул.В.Дубініна, 5\\2, і здійснив фактично без її участі та згоди на продаж належної їй квартири. Але при придбанні спірної квартири не дотримався цієї необхідної умови при укладенні угод купівлі-продажу, та зовсім незаконно і безпідставно залишив її без будь-якого житла, чим порушив її права на житло. Більш того, при здійсненні купівлі-продажу квартири за адресою вул.Гордачі, 9/3,4, вона повинна була приймати участь в здійсненні цієї угоди, але відповідач, ввів її в заблуду, пообіцявши придбання вищевказаної квартири, ввів її та дідуся цими обіцянками в оману, та придбав таку на своє ім'я. Крім того, використовуючи її довіру до відповідача, як до родича, він отримав її паспорт, та паспорт дідуся для зміни постійної прописки за новою адресою, але дідуся він прописав постійно, а їй зробив тимчасову прописку за новою адресою. На ці обставини вона не звертала уваги, оскільки вважала, що спірна квартира за адресою: [PERSON], 5\\2 належить їй та дідусю. Про те, що відповідач порушив свої обов'язки, оформивши спірну квартиру на себе, вона дізналась вже після подачі відповідачем позову про її виселення з цієї квартири. Отже вона має право на грошову суму, вилучену з продажу квартири за адресою: [ADDRESS], або на квартиру, яка була придбана на ці гроші, за адресою: [ADDRESS]. Їх з відповідачем правовідносини не повинні розглядатися як найм житла, тому що між ними не було укладено ніякого договору про найом житла, а вона вважала, що квартирою користується на правах власника. Житлом [PERSON] заволодів шляхом введення її в оману, пообіцявши придбати квартиру за адресою: [PERSON], 5\\2 для неї з метою її постійного проживання в цій квартирі, та володіння нею, а від участі в здійсненні цих угод відсторонив, пославшись на її інвалідність по зору, та можливий оману з цього приводу з боку покупця. За таких обставин [PERSON] просила суд: визнати факт купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], як здійсненний з порушенням вимог діючого цивільного законодавства України; - визнати договір купівлі-продажу від 26 липня 2006 року на квартиру за даною адресою, виданий Першою нотаріальною конторою, та реєстрацію правочину в державному реєстрі правочинів недійсними, та витребувати у відповідача [PERSON] з його незаконного володіння квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], як придбану за кошти, які належать їй; - визнати за нею право власності на цю квартиру, і вселити її в неї, зареєструвавши її за цією адресою; - стягнути на її користь з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 тис.грн., а також судові витрати в повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] та її представник просили суд у задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з викладених у ньому підстав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає основні позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: [PERSON], є власником двокімнатної квартири [ADDRESS], що становить 38/100 частин домоволодіння, яку (квартиру) він придбав за договором купівлі-продажу від 26 липня 2006 року. З [PERSON] згоди у зазначеній квартирі тимчасово на один рік, з 02 жовтня 2006 року по 02 жовтня 2007 року, була зареєстрована [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрував її місце проживання у належній йому квартирі у зв'язку з тим, що їй необхідно було закінчити навчання у вищому учбовому закладі. За їх домовленістю з нею, після закінчення навчання, тобто строку тимчасової реєстрації, вона повинна була виписатися (знятися з реєстрації) з належної йому квартири та повернутися до свого власного житла, яке знаходиться у м.Сімферополі, де проживає її мати та звідки вона сама приїхала для навчання у м.Дніпропетровськ. Однак, після закінчення строку тимчасової реєстрації [PERSON] самовільно продовжує проживати в належній [PERSON] квартирі та відмовляється звільнити її. Виходячи з положень ст.ст. 317, 319, 401, 810, 1238 ЦК України та ст.ст.150, 158 ЖК України єдиними підставами для проживання особи в приватному будинку або квартирі є: рішення або згода власника; сервітут; договір найму житла; заповідальний відказ. З-поміж зазначених підстав для проживання відповідачки у належній [PERSON] квартирі мала місце тільки одна - його згода як власника на тимчасове проживання відповідачки строком з 02 жовтня 2006 року по 02 жовтня 2007 року, що підтверджується її тимчасовою реєстрацією. Згоду на проживання відповідачки після 02 жовтня 2007 року він як власник не давав. Договір найму між сторонами не укладався. Жодних сервітутів або заповідальних відказів на користь відповідачки щодо її проживання в належній їй квартирі ніким і ніколи не було встановлено. Таким чином, відповідачка після закінчення строку тимчасової реєстрації, тобто після 02 жовтня 2007 року продовжує проживати в належній [PERSON] квартирі, без законних підстав. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. За таких обставин, суд вважає можливим виселити [PERSON] з належної [PERSON], на праві приватної власності квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, а у задоволенні решти позову відмовити у звязку з необґрунтованістю позовних вимог. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка в зустрічній позовній заяві обґрунтовує свої претензії на придбану [PERSON] квартиру тим, що їй нібито має належати частина грошей від продажу квартири [ADDRESS], яка належала її померлому діду, [PERSON], а також що цей продаж був здійснений незаконно, оскільки був здійснений без її згоди та без згоди опікунської ради. Суд вважає, що відповідачка не має жодних прав на спірну квартиру, яка належить їй особисто, оскільки вона не брала участь в укладенні договору купівлі-продажу від 26 липня 2006 року, на підставі якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], а також не давала йому гроші на придбання цієї квартири. Жодним пунктом зазначеного договору не передбачено, що вона є вигодонабувачем за цим договором або що цей договір укладено на її користь. [PERSON] придбав зазначену квартиру на свої власні кошти. Жодної частини вартості цієї квартири не було сплачено за рахунок батьківських коштів, оскільки від батька він не одержав спадщини. Відповідачка не є спадкоємицею після його померлого батька, оскільки її мати, [PERSON], є його зведеною сестрою і вони споріднені з нею виключно з їх спільною матір'ю, дружиною його батька [PERSON], яка померла раніше його батька у 2005 році. Отже, відповідачка не є родичкою його батька та не є спадкоємицею за законом. Заповіту на її користь батько також не залишав. На момент продажу 28.07.2006 року квартири [ADDRESS], яка належала його померлому батькові, [PERSON], опіка з його боку над відповідачкою була припинена, а отже ані згоди відповідачки, ані згоди опікунської ради на продаж квартири не потребувалося. Батько був призначений опікуном відповідачки, коли та була неповнолітньою. Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦК України опіка та піклування припиняються у разі досягнення фізичною особою повноліття або поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена. Таким чином, опіка і піклування з боку його батька над відповідачкою припинилися в день досягнення нею свого повноліття, 16 травня 2002 року (дата народження відповідачки - 16 травня 1984 року), тобто за чотири роки до продажу батьком його квартири. Після досягнення відповідачкою повноліття її цивільна дієздатність була обмежена і вона є повністю дієздатною, а отже тепер у неї немає жодного опікуна піклувальника. Продаж батьком його квартири ніким не оскаржувався, в тому числі і самою відповідачкою [PERSON], та офіційно судом не визнавався незаконним або недійсним. Матері [PERSON], яка є бабусею відповідачки також не належало жодної частки квартири [ADDRESS], яка належала його померлому батькові, оскільки батько одержав право власності на цю квартиру на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.06.2006 року, а мати померла 06.12.2005 року, тобто раніше. Отже, відповідачка не могла після смерті його матері успадкувати частину квартири [ADDRESS] яка належала його померлому батькові. Таким чином відповідачка не мала, не має жодних та не набула ані на його квартиру № будинку № 5 по вул. Володі Дубініна у м. Дніпропетровську, ані на квартиру [ADDRESS], яка належала його померлому батькові. Всі претензії на частку в праві власності або на право постійного проживання в належній [PERSON] квартирі є безпідставними. Оцінюючи надані сторонами докази суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - відділ громадянства, реєстрації та міграції Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про вселення в квартиру та визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial