Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

23.04.2010 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до ч.4 ст.54 та ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 22.05.2008 року у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з письмовими запереченнями в яких просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що управлінням правомірно нараховується позивачці пенсія. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є інвалідом І групи , перебуває на пенсійному обліку відповідача та отримує пенсію по інвалідності як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії. Згідно ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які є інвалідами 1 групи та віднесеним до першої категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи, призначається щомісячна основна та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком та 10 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року позивач має право на державну пенсію, яка не може бути нижчою 10 мінімальних пенсій за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідач здійснював нарахування позивачу державної пенсії виходячи із встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 розміру, що не відповідає вимогам закону. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, при призначенні позивачу пенсії, передбаченої ст. ст. 50, 54 Вищевказаного Закону, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на яке посилається відповідач у своїх запереченнях не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обрахування позивачу державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком. Посилання відповідача на відсутність фінансування витрат за даним позовом не можуть бути взяті до уваги, враховуючи, що предметом даного позову не є питання фінансування таких видатків. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved