Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобовязати виплатити йому несплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік. Посилається на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, та є інвалідом II групи у звязку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, і, відповідно до ст.48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач, всупереч вимогам Конституції України та вищезазначеному закону, через свої неправомірні дії, не нарахував йому вчасно сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік у розмірі, передбаченому цим Законом. З урахуванням уточнення позовних вимог просить визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними, зобовязати провести перерахунок і виплатити йому недоодержану суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру пяти мінімальних заробітних плат. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність (а.с.16). Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. В письмових запереченнях на позов, відповідачем наголошено на тому, що всі компенсаційні виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансуються з державного бюджету. Виплату щорічної допомоги на оздоровлення позивачу управління проводило виходячи з фінансових можливостей держави в розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів II групи установлений в розмірі 120 грн. 00 коп., постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20 вересня 2005 року, якою затверджений порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підпунктом 4 пункту 4 якої передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до постанови № 562 від 12 липня 2005 року, № 836 від 26 липня 2007 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 562 від 12 липня 2007 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачу допомога на оздоровлення за 2009 рік нарахована в розмірі 120 грн. 00 коп., але не виплачена у звязку із тим, що Постановою підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області у відлі пенні Державного казначейства накладено арешт на відповідний рахунок. Виплачувати щорічну одноразову грошову допомогу на оздоровлення у розмірах, зазначених в частині 4 статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управління можливості не мало. Відповідно до ч.б ст.51 Бюджетного Кодексу України будь-які зобовязання взяті фізичними та юридичними особами за коштами державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань не вважаються бюджетними зобовязаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобовязань не можуть здійснюватися. Таким чином, порушення прав позивача з боку Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради відсутні, тому позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої групи, та є інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням серії А № 406356, виданим 07 червня 2002 року, копія якого міститься в матеріалах справи, у звязку з чим і перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області. Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону України від 06 червня 1996 року) щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - пять мінімальних заробітних плат. Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-У дію абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відносно до мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вищезазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Здійснюючи відповідну виплату, субєкт владних повноважень для встановлення розміру, який підлягає виплаті [PERSON], повинен був керуватися абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції закону від 09 липня 2007 року, якою встановлено, що інвалідам II групи здійснюються виплати у розмірі пятьох мінімальних заробітних плат. Із змісту ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми 48 цього Закону. Згідно підпункту 11 пункту 28 Розділу 11 внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-УІ текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в такій редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 вказані зміни визнані неконституційними, такими, що не відповідають Конституції України. Вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнаний неконституційним, і є загальнообовязковими для всіх судів України. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають не постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. З урахуванням викладеного позивачу належала до виплати за 2007-2009 роки щорічна допомога на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, та є інвалідом II групи в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати згідно частин 4, 5, 7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки діючий Закон має вищу юридичну силу відносно постанови Кабінету Міністрів України. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.92 Конституції України, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: approved