Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання укладеним 29 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу мотоцикла,державний номерний знак [NUMBER], визнати за ним право власності на вказаний мотоцикл та виключити мотоцикл з переліку арештованого майна та зняти арешт та заборону на відчуження на даний мотоцикл. В судове засіданні позивач не з»явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з»явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, всебічно дослідивши матеріали справи та заяву, в якій відповідач позов визнає та враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як слідує з ст.. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.. 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів. 30 січня 2009 року відповідачем було надано [PERSON] довіреність на право розпорядження та користування мотоциклом , і вказана довіреність дійсна до 30 січня 2012 року. Згідно ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У судовому засідання також встановлено , що позивачем 29 січня 2009 року було придбано у [PERSON] мотоцикл марки YAМАНА-YZFR 1 2005 року випуску, двигун V=998 кузов № JYARN13Е25А015280, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований Рівненським МРЕВ 12.06.2008 року, свідоцтво про реєстрацію ВКС 070061, а останній передав позивачу обумовлену між ними суму грошей. Видана відповідачем довіреність від 30 січня 2009 року на право розпоряджатися мотоциклом фактично приховала укладений сторонами договір купівлі-продажу мотоцикла, а тому правочин по її видачі є удаваним. Як слідує з ст.. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили , а тому відносини сторін повинні регулюватися правилами щодо договору купівлі-продажу і позивача слід визнати власником мотоцикла [NUMBER], 2005 року випуску. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 1 Протоколу №1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" яка ратифікована Україною 17.07.1997 року "Кожна фізична та юридична особа має право безперешкодно користуватись своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 328 ЦК України передбачає , що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (статті 316,317 ЦК України ). Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 2 статті 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності/ У відповідності до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Оцінюючи в сукупності докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими , що піддягають до задоволення. На підставі ст.. ст.. 16, 204,244,235,655,328,31-9,392 ЦК України,

Outcome: approved