Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що він з серпня 1977 року по березень 1984 року пропрацював провідником вагонів приміського сполучення «Пасажирського вагонного депо Чернівці», а з березня 1984 року начальником поїзда до 15 березня 2010 року. 15 березня 2010 року йому було видано наказ №94/ос від 15.03.2010 року про його звільнення з роботи за п.8 ст.40 КЗпП України. Однак, він вважає даний наказ незаконним, оскільки як в наказі зазначено, підставою його звільнення є винесена Першотравневим районним судом м.Чернівці постанова в справі про адміністративне правопорушення №3-1176/10 від 25.02.2010 року, згідно якої на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 грн. Однак, він зазначає, то дана постанова була скасована Апеляційним судом Чернівецької області згідно постанови від 11.05.2010 року. Згідно доповнених позовних вимог, просить суд поновити його на роботі на посаді начальника поїзда відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» з дня звільнення, а саме 15 березня 2010 року та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі посадового окладу згідно із штатним розписом. Від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти позову, в яких зазначає те, що у постанові Апеляційного суду Чернівецької області від 11.05.2010 року не встановлено обставини незаконних дій ДТГО «Львівська залізниця» щодо звільнення позивача із займаної посади та необхідності його поновлення на роботі, також на думку представника відповідача дії позивача щодо отримання 10 ковдр містять характер умисних злочинних дій, спрямованих на здійснення крадіжки майна відповідача, оскільки він звернувся в комору,, яка не займається видачею такого інвентарю. Просить суд, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та надали суду покази аналогічні викладеним обставинам в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав. Вважає звільнення начальника позивача законним та обґрунтованим. Просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Вислухавши сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] 05.08.1977 року був прийнятий на роботу провідником вагонів приміського сполучення «Пасажирського вагонного депо Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця», і пропрацював в «Пасажирському вагонному депо Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» до 15 березня 2010 року, що вбачається із копії трудової книжки. /а.с.3-6/ Згідно наказу (розпорядження) №94/ОС від 15.03.2010 року про припинення трудового договору [PERSON], який займав посаду начальника пасажирською поїзду, було звільнено 15.03.2010 року в зв'язку із вчинення за місцем роботи розкрадання майна на підставі п.8 ст.40 КЗпП України згідно постанови суді від 25.02.2010 року. /а.с.7/ Відповідно до п.8 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Згідно постанови судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.02.2010 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 грн., а 11 травня 2010 року суддею Апеляційного суду Чернівецької області вказана постанова від 25.02.2010 року була скасована та провадження по справі щодо [PERSON] закрито у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП, що підтверджується постановою судді Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2010 року. У ч.4 ст.61 ЦПК України зазначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із викладеного, суд вважає, що позивача було незаконно звільнено, оскільки постанова суду від 25.02.2010 року, на яку відповідач посилається, як на підставу звільнення, на день винесення наказу про припинення трудового договору №94/ОС від 15.03.2010 року, згідно якого [PERSON] було звільнено з посади начальника пасажирського поїзда, не набрала законної сили, а згідно постанови судді Апеляційного суду Чернівецької області від 11.05.2010 року дана постанова було скасована, а провадження по справі щодо [PERSON] закрито у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП, Окрім того, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними доказами. Відповідно до частини 1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Так як позивач поновлюється на роботі, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до частини 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно штатного розпису відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Чернівці» на 2010 рік посадовий оклад начальника пасажирського поїзду становить 2095,00 грн./а.с.79-80/ Суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2010 року по 15 жовтня 2010 року із врахуванням середньомісячного заробітку в розмірі 2095,00 грн., а тому загальна сума заборгованості за неотриманий заробіток за час вимушеного прогулу складає 14665 грн. із розрахунку: 2095,00 грн. X 5 місяців вимушеного прогулу, за які позивач заробітну плату не отримував. Суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу за цей час заробітну плату, так як позивач був незаконно звільнений. Також не приймає до уваги твердження відповідача, про пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжкию Як вище було встановлено судом, наказ про звільнення позивача було винесено 15.03.2010 року, а як вбачається із відтиску штампу на позовній заяві Першотравневим районним судом м.Чернівці позовну заяву було отримано 13.04.2010 року, а отже як висновок, суд вважає, що позивачем не було порушено 1-місячний строк звернення до суду встановлений ч. 1 ст.233 КЗпП України, щодо даної категорії спорів. Дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved