Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

06 квітня 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.11.2006 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 203Ф, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 47 935 грн. з процентною ставкою 18,00 % річних, на строк 72 місяці, тобто до 27.11.2012 р. на придбання автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y», державний реєстраційний номер [NUMBER], за договором купівлі-продажу, укладеного між відповідачем та АТ «Українська автомобільна корпорація». Відповідач зобовязаний був щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку. Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, на утворення заборгованості, яку відповідач добровільно відмовляється погасити, позивач на підставі ст.ст. 525, 529, 629, 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача прострочену заборгованість в загальній сумі 73\~785,88 грн., що виникла станом на 01.04.2010 року, всі судові витрати по справі, а також вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав письмову заяву, в якій вимоги підтримав і просив їх задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки відповідач суду не повідомив. Неявка відповідача до суду визнана без поважних причин. Справа у відповідності з вимогами ст.ст.169,224 ЦПК України розглянута у відсутність відповідача, на підставі наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового, заочного розгляду справи, так як представник позивача не заперечував в своїй заяві проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК України випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2006 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 203Ф, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 47 935 грн з процентною ставкою 18,00 % річних, на строк 72 місяці, тобто до 27.11.2012 р., для цільового призначення, а саме: на придбання боржником автомобіля. В день укладення договору позивачем вказана сума кредиту перерахована на поточний рахунок АТ «Українська автомобільна корпорація». Відповідач, отримавши кредит, придбав автомобіль [NUMBER], за договором купівлі-продажу укладеного між ним та АТ «Українська автомобільна корпорація» в цей же день. Згідно пункту 4.1 Договору [PERSON] зобовязаний був повертати Банку кредит щомісячно рівними частинами по 666 грн. Судом зясовано, що боржник не виконує своїх зобовязань по договору, не вносить платежі, внаслідок чого, станом на 01 квітня 2010 р. загальна заборгованість по кредиту у відповідача перед позивачем склала 73 785,88 грн, з яких: заборгованість по кредиту 46\~344,66 грн; заборгованість по сплаті відсотків за кредитом 15 907,93 грн та пеня 11\~533,28 грн. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умов пункту 4.9 Договору, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з боржника на користь Банку відповідно до ст. 625 ЦК України грошової суми заборгованої за кредитним договором. Що ж стосується вимог позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно боржника, то вони задоволенню не підлягають, оскільки ст. 151 ЦПК передбачено вжиття заходів забезпечення позову у формі подання окремої заяви та з конкретною вказівкою про те, які потрібно вжити заходи. Позивач зазначив ці вимоги в мотивувальній частині позовної заяви, чим порушив порядок звернення до суду з такою вимогою.

Outcome: partial