Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 01 лютого 2009 року на вул. Карла Маркса в м. Павлоград відповідач керуючи автомобілем [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем Шеврове д/н АЄ 4027 СІ власником якого є позивач. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно постанови суду від 26 лютого 2009 року винним у скоєні ДТП було визнано відповідача. Відповідно до експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 лютого 2009 року вартість матеріальної шкоди завданої позивачу складає : 9445,39 грн., послуги складання експертного авто-товарознавчого дослідження - 500 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) позивачу також було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування : матеріальної шкоди 9445,39 грн.; моральної шкоди : 2000 грн., за проведення авто-товарознавчого дослідження - 500 грн.; та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що вина відповідача у скоєні ДТП встановлена рішенням суду. Розмір матеріальної шкоди встановлено спеціалістом автотовароведом. Моральна шкода полягає в тому, що внаслідок пошкодження автомобілю позивач зазнав певних незручностей, оскільки на всіх постах ДАЇ його автомобіль, у зв'язку з наявністю на ньому пошкоджень, зупиняли. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, оскільки вважає, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винний позивач. Представник відповідача суду пояснив, що має сумніви, щодо невинності позивача у ДТП, позивачем не надано суду доказів завдання йому моральної шкоди, витрати на позивача на проведення авто-товарознавчого дослідження не є судовими витратами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм цивільні правовідносини. 01 лютого 2009 року о 14 годині 15 хвилин на вул. Карла Маркса, м. Павлограда, відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER] (а.с.31,32), під час руху по вул. Карла Маркса в м. Павлоград, не переконався в безпеці руху, порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності (а.с.25). Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень (а.с.36), зазначені обставини підтверджуються постановою Павлоградського міськрайонного суду від 26 лютого 2009 року, згідно якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУоАП (а.с.20). Згідно висновку експерта авто-товарознавця від 14 липня 2010 року (а.с.42-55) вартість матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, складає - 8160,07 грн. Зазначений висновок експерта сторонами не оспорювався. У відповідності до 4.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.І ст.1188 ЦК України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача та його представника, щодо наявності вини позивача у ДТП, оскільки будь-яких пояснень щодо того які дії позивача відповідач вважає протиправними та будь-яких доказів протиправності його дій відповідач суду не надав. Крім того відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, а згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду від 26 лютого 2009 року, саме відповідача було визнано винним у скоєні ДТП що сталося 01 лютого 2009 року. Суд вважає, що позивач не виконав вимоги ст.60 ЦПК України, відповідно до якої „кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень" та не надав суду доказів, що підтверджують обставини завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування витрат по оплаті послуг спеціаліста автотоварознавця в сумі 500 грн. (а.с.24) оскільки ці витрати позивача відповідно до ст.79 ЦПК України, не є судовими витратами. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенні. У відповідності до п.З ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial