Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

31 серпня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської РДА Житомирської області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по доплаті до заробітної плати, передбаченої ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.1998 року по 30.06.2010 року в загальній сумі 85001 грн. та недоплачену грошову допомогу, передбачену ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2003 року по 30.06.2010 року в сумі 14752, 60 грн. Вимогу мотивує тим, що він потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи і проживає та працює в с. Усолуси Ємільчинського району Житомирської області тобто на території, яка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС і відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного відселення проводиться доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ « Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобиьської катастрофи» громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати, але зазначені допомога та доплата виплачувались в розмірах визначених Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до заробітної плати. А тому [PERSON] вважає, що сума заборгованості невиплачених коштів за проживанні в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 01.01.2003 року по 30.06.2010 року становить 14752, 60 грн. та сума заборгованості невиплачених коштів за роботу в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 01.01.1998 року по 30.06.2010 року становить 85001,00 грн. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, від відповідача надійшла заяви про розгляд справи без їх участі, а тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно матеріалів цивільної справи судом встановлено, що [PERSON] є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії , що підтверджується ксерокопією посвідченням потерпілого від аварії на ЧАЕС серії Б № 182689 (а.с 10), проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в с. Усолуси Ємільчинського району Житомирської області, що підтверджується ксерокопією паспорта (а.с.9) та довідкою Усолусівської сільської ради № 110 від 21.06.2010 року (а.с.12), відповідно до довідок № 220 від 23.10.2009 року, № 133 від 16.06.2010 року, № 217 від 16.10.2009 року виданих централізованою бухгалтерією відділу освіти [PERSON] отримував доплату до заробітної плати з серпня 1996 року по червень включно 2010 року в розмірі по 10,50 грн., щомісячно та компенсацію на чисті продукти з січня 2003 року по червень включно 5010 року в розмірі 2,10 грн., щомісячно (а.с.13,14,15). Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного відселення проводиться доплата до заробітної плати у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Відповідач нараховуючи позивачу допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, діяв протиправно. Дію ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 рік було зупинено Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, і дію яких рішенням Конституційного Суду України №06-рп/2007 від 09.07.2007 року було відновлено, та на 2008 рік було зупинено Законом України «Про Державний бюджет України, на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, і дію яких рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було відновлено. Дія ст.ст. 37, 39 Закону України «Про/ статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2009-2010 роки це зупинялась. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, внаслідок пропущення позовної давності для позивача наступають негативні юридичні наслідки. Таким чином про порушення своїх прав позивач був обізнаний безпосередньо після отримання допомоги за кожен конкретний часовий період - відповідний місяць відповідного року. Вимога про стягнення не виплачених коштів, передбачених ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» може бути розглянута в межах трирічного строку. Ухвалюючи рішення суд може лише визнавати дії суб'єкта владних повноважень незаконними та покладати обов'язок на відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону за відповідний рік і не є уповноваженим органом проводити розрахунок сум заборгованості. За таких обставин вимоги позивача підлягають задоволенню за ч. 1 ст. 37, ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 31.08.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 30.06.2010 року. Сторони звільнені від сплати судового збору. Підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Оскільки згідно ст.19 ч. 2 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, дії відповідача, які виразились в нарахуванні та виплаті позивачу допомоги в розмірах менших законодавчо встановлених, є неправомірними та порушують його права та законні інтереси. Розпорядником коштів і в спірний період часу і на даний час є управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської РДА, тому стягнення заборгованості підлягає з нього. На підставі наведеного, рішень Конституційного Суду України №06-рп/2007 від 09.07.2007 року, № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, ст.ст. 253, 256, 257, 267 ЦК України

Outcome: partial