Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач у жовтні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що у вересні-жовтні 2006 року він придбав у відповідача бланки-дозволи на отримання пального марки А-95 у кількості 90 літрів. У травні 2008 року йому було відмовлено в отриманні пального з посиланням на те, що строк обміну бланків-дозволів сплинув. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 910 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в своїх поясненнях та наданих письмових запереченнях зазначив, що будь-який цивільно-правовий договір між відповідачем та позивачем не укладався і у відповідача відсутні зобовязання перед позивачем. Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» підтвердження оформлення усної угоди оформлюється квитанцією, товарним чи касовим чеком, білетом, талоном та іншими документами. Бланки-дозволи емітовані відповідачем не є розрахунковими документами, а лише підтверджують право отримати певну кількість пального на автозаправних комплексах відповідача. Оскільки позивач не надав підтвердження укладення усної угоди з відповідачем, а долучив до позовної лише копії бланків-дозволів, вважає, що усної угоди між відповідачем та позивачем взагалі не було. Невідомо, чи придбав позивач у відповідача ці бланки та чи отримував останній кошти від позивача за їх придбання. Доказів сплати позивач не надав. Також пояснив, що з боку відповідача було вжито всіх заходів, необхідних для належного виконання зобовязань зі свого боку. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 1.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, розрахунковий документ, це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Пунктом 15 ст.3 вказаного Закону передбачено, що субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (з застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів і т.п.) при продажу (наданні послуги) у сфері торгівлі), громадського харчування та послуг, зобовязані надати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передачу права власності на них від продавця покупцю з метою виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи виниклі обставини, суд доходить висновку про те, що позивачем не надано доказів того, що талони на 90 літрів А-95 були придбані ним особисто саме у ТОВ «УТН-Восток», а також доказів щодо дати їх придбання та вартості, а отже доказів укладення між ним та відповідачем угоди про надання послуг відпуску бензину. Як пояснив сам позивач у судовому засіданні, окрім наявних талонів, в нього відсутні будь-які розрахункові документи, що підтверджують факт придбання останніх. Також посилання позивача на те, що відповідач не надавав йому жодної інформації щодо необхідності здійснення обміну талонів є необґрунтованими, оскільки про обмін талонів було повідомлено через оголошення, розміщенні у газеті «Урядовий курєр»» від 30.05.2008 року №98, від 03.06.2008 року №100, від 10.10.2008 року №105, а також через оголошення, розміщенні на автозаправних станціях відповідача. Таким чином позивачем у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України не були доведені обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. З урахуванням викладеного та положень закону, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed