Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, вказавши, що вона з відповідачем з 15 червня 1984 р. знаходилась у шлюбі. Під час сумісного життя відповідачу як члену колгоспу 31.08.1993р. був виділений у користування житловий будинок № 33 по вул.. Шкільна с. Петропіль Запорізького району Запорізької області. Під час сумісного життя подружжя, їхніми спільними трудовими і грошовими затратами був зроблений капітальний ремонт будинку, прибудоване крильце, побудовано гараж з ямою, погреб, два сараї, басейн, туалет, проведений водопровід та проведена газифікація будинку, що значно поліпшили умови мешкання та суттєво збільшили цінність будинку в цілому. В подальшому за сумісною згодою між позивачем та відповідачем, та за сумісні їх кошти був придбаний майновий пай в рахунок якого відповідачу був переданий в приватну власність спірний будинок. Таким чином як вважає позивач, спірний жилий будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому вона має право на визначення її частки в спільному майні і просить суд визнати за нею право власності на ? частки житлового будинку № 33 по вул. Шкільна с.Петропіль Запорізького району Запорізькій області . Позивач у судових засіданнях підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та прохає суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та просить в задоволенні їх відмовити, пояснивши, що він та його мати [PERSON] були членами колгоспу ім..Фрунзе. Спірний будинок був наданий йому у користування рішенням колгоспу 31.08.1993р. як працівнику колгоспу. 03.08.1992 року колгосп ім..Фрунзе був перейменований у Асоціацію фермерських господарств «Славутич», яка в подальшому була реорганізований у приватне підприємство «Агрофірма «Славутич». 01.02.2000р. він припинив працювати в АСГ «Славутич» але ні йому ні його матері майнові паї не були повернуті. В 2007р. відповідач звернувся до ПП «Славутич» з метою отримати майнові паї свій та його матері, в замін чого він в рахунок майнових паїв отримав у приватну власність зазначений спірний будинок. Тому він вважає, що спірний будинок є виключно його особистою приватною власністю. В останнє судове засідання відповідач та його представник повторно не зявились, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на ці обставини, суд вважає необхідним ухвалити про заочний розгляд справи на підставі вивчення тих матеріалів, які знаходяться у справі. Позивачу та представнику позивача суд розяснив порядок заочного розгляду справи, які проти того не заперечують, на що дали згоду. Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, пояснення осіб, які беруть участь у справі, оглянувши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, посилаючись на наступне: Дійсно позивач та відповідач знаходились у шлюбі з 15 червня 1984 р. по 11.03.2008р. Відповідачу, як працівнику колгоспу ім..Фрунзе, рішенням від 31.08.1993р. був наданий у користування житловий будинок № 33 разом з земельною ділянкою по вул.. Шкільна с. Петропіль Запорізького району Запорізької області. 03.08.1992р. колгосп ім.. Фрунзе перейменований у Асоціацію фермерських господарств «Славутич». 28.01.2000р. Асоціація фермерських господарств «Славутич» реорганізоване у Колективне сільськогосподарське підприємство «Славутич». 18.02.2000р. Колективне сільськогосподарське підприємство «Славутич» реорганізоване у Приватне підприємство «Агрофірма «Славутич». З моменту отримання спірного будинку (31.08.1993р.) до моменту передачі його відповідачу у приватну власність в рахунок майнового паю розміром 13429 грн. (04.06.2007р.), в зазначеному будинку було прибудоване крильце, побудовано гараж з ямою, погреб, два сараї, басейн, туалет, проведений водопровід та проведена газифікація будинку, що підтверджується наданою копією технічного паспорту будинку. Факт проведення капітального ремонту будинку та побудови зазначених споруд під час сумісного життя подружжя та їхніми спільними трудовими і грошовими затратами відповідачем не заперечується. Судом також встановлено, що відповідачу спірний будинок був переданий у приватну власність ПП «Агрофірма «Славутич» (наказ № 60\\п від 04.06.2007р.) в рахунок майнового паю розміром 13429 грн., який був придбаний відповідачем за час шлюбу, що підтверджується Договором купівлі-продажу майнового паю від 04.06.2007р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Таким чином спростовуються твердження відповідача щодо отримання ним права власності на спірний будинок внаслідок передачі особистого паю та паю його матері ПП «Агрофірма «Славутич». Крім того відповідачем не надано до суду жодного документу, який би свідчив про факт передачі відповідачем до ПП «Агрофірма «Славутич» інших паїв, що належали йому особисто та його матері, крім того паю, що був ним придбаний 04.06.2007р. за сумісні кошти подружжя. Тому доводи відповідача щодо отримання ним права власності на спірний будинок внаслідок передачі його паю та паю його матері суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження і спростованні наявними в матеріалах справи доказами. Натомість позивачем доведено, що під час сумісного життя подружжя, їхніми спільними трудовими і грошовими затратами проведений ремонт будинку та будівництво підсобних приміщень, що значно поліпшили умови мешкання та суттєво збільшили цінність спірного будинку. Також доведено, що за спільні кошти був придбаний майновий пай в розмірі 13\~429 грн., який в подальшому був переданий ПП «Агрофірма «Славутич»» в рахунок сплати за спірний дім. Таким чином набутий під час шлюбу будинок № 33 та будівлі, що входять до зазначеного домоволодіння, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про їх окреме проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21.12.2007, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України розмір часток сторін при поділі цього майна є рівними, тому кожний з них має право на ? частку майна, яке було придбано під час шлюбу. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, так як згідно положень ст.. 84 ЦПК України, витрати, повязанні з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Керуючи ст.ст. 7, 10, 11, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 60-72 Сімейного кодексу України,ст..ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 355, 372 ЦК України, суд

Outcome: partial