Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 18.09.05 р. перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу подружжя має двох дітей, [INFO], одруження виявилось невдалим, останнім часом подружжя спільної мови між собою не знаходить, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач за первісним позовом [PERSON] предявив до суду зустрічний позов про визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя. Вимоги зустрічного позову обґрунтовуються тим, що [PERSON] укладала шлюб без мети створення сімї, як такої, що визначена СК України та традиціями, ввела його в оману щодо стану свого здоровя, фактично використавши довіру до неї. Під час шлюбу подружжям було набуте майно, а саме телевізор „Одеон вартістю 1853,00 грн., кухонні меблі вартістю 700,00 грн., електричний чайник вартістю 350,00 грн., дві люстри вартістю 50 грн., кухонний стіл та стільці вартістю 100,00 грн., холодильник „Атлант вартістю 2663,00 грн., шафа-купе вартістю 1900,00 грн., кухонний комбайн „Браун вартістю 800,00 грн., праску „Філіпс вартістю 229,00 грн., фритюрниця вартістю 60,00 грн., фотоапарат „Canon вартістю 1500,00 грн., а всього майна на загальну суму 9468,00 грн. Крім того, позивачем за зустрічним позовом під час шлюбу в інтересах сімї було укладено кредитний договір, зобовязанням за яким він продовжує виконувати і після фактичного припинення шлюбних відносин, сума погашеного боргу за кредитним договором склала 9017,04 грн., сума залишку по кредиту 3060,97 грн. Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає, що розподілу підлягає майно та майнові зобовязання на загальну суму 24599,01 грн., які просив розділити пропорційно до грошового вкладу сторін у сімейний бюджет. В судовому засіданні [PERSON] вимоги первісного позову підтримала повністю, зустрічний позов в частині визнання шлюбу недійсним не визнала, в частині поділу спільного майна подружжя визнала частково та пояснила, що 18.09.05 р. вона уклала з [PERSON] шлюб, при цьому мала на меті саме створення сімї, намагалась будувати відносини на засадах взаємоповаги, кохання, піклування про чоловіка та добробут сімї, однак погляди на спільне життя, права та обовязки подружжя у них виявились різними, як наслідок, з середини 2008 року вони не підтримують фактичних шлюбних стосунків, проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з нею. З цих підстав [PERSON] просила суд шлюб розірвати, а неповнолітніх дітей залишити на її вихованні та утриманні до досягнення ними повноліття. Вимогу про поділ спільного майна подружжя [PERSON] визнала частково та не заперечувала проти його поділу. Разом з тим, вона пояснила, що не вважає себе відповідальною за кредитними зобовязаннями відповідача за первісним позовом, оскільки згоди на отримання кредиту вона не надавала, їй невідомо, яким чином були використані кредитні кошти, їх використання в інтересах сімї вона заперечила. Крім того, [PERSON] пояснила, що до спільного майна подружжя позивачем за зустрічним позовом не включено компютер вартістю 2500,00 грн. та пральну машину б/в вартістю 750,00 грн., які знаходяться у [PERSON] Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] вимоги первісного позову не визнав повністю та підтримав вимоги зустрічного позову, при цьому уточнив вартість спільного майна та майнових зобовязань, що підлягають розподілу, з 24599,01 грн. до 22294,42 грн., уточнивши вартість спільного майна та розмір кредитних зобовязань. Він пояснив, що [PERSON], достовірно знаючи про стан свого здоровя та неможливість природнім шляхом завагітніти, умисно не повідомила йому про це, маючи на меті під приводом створення сімї використати його кошти та біологічний матеріал для процедури штучного запліднення, що і було здійснено подружжям у 2007 році. Так як [PERSON] досягла своєї мети, у 2008 році вона ініціювала фактичне припинення шлюбу. Позивач за зустрічним позовом пояснив, що у 2007 році він отримав банківський кредит на споживчі цілі у розмірі 15000,00 грн., які використав на лікування дружини він безпліддя. Крім того, він заперечив включення компютера до складу спільного майна подружжя та пояснив, що він був придбаний ним особисто у червні 2005 року, ще до одруження з [PERSON] Представник позивачки за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав, вимоги зустрічного позову в частині визнання шлюбу недійсним не визнав, в частині поділу спільного майна подружжя визнав частково та просив суд відступити від засад рівності часток у спільному майні і, зважаючи на інтереси дітей, не присуджувати позивачці за первісним позовом грошову компенсацію різниці часток. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що вимоги первісного позову [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, вимоги зустрічного позову [PERSON] частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 18 вересня 2005 року перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 002131, видане 18.09.05 р. відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Від шлюбу подружжя має дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ГЮ № 070888 та № 070889, виданими 24.06.08р. відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Відповідно до ст.40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. З пояснень сторін судом встановлено, що з 2005 по 2008 рік сторони проживали разом, вели спільне господарство, у цей час в шлюбі народились діти. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав для висновку про відсутність наміру у будь-якого з сторін на момент укладення шлюбу створити сімю. Будь-яких доказів укладення [PERSON] шлюбу без наміру створити сімю та набути прав та обовязків дружини позивачем за зустрічним позовом [PERSON] суду не надано. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про недоведеність фіктивності шлюбу, отже, про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивачка просить шлюб розірвати, вказує на неможливість його збереження, суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, а неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO], залишити на вихованні матері до досягнення ними повноліття. При визначенні обсягу спільного майна подружжя судом враховано наступне. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторонами не оспорюється, що під час шлюбу подружжя [PERSON] набуло право власності на телевізор „Одеон вартістю 1853,00 грн., кухонні меблі вартістю 700,00 грн., електричний чайник вартістю 350,00 грн., дві люстри вартістю 50 грн., кухонний стіл та стільці вартістю 100,00 грн., холодильник „Атлант вартістю 2663,00 грн., шафа-купе вартістю 1900,00 грн., кухонний комбайн „Браун вартістю 800,00 грн., праску „Філіпс вартістю 229,00 грн., фритюрниця вартістю 60,00 грн., фотоапарат „Canon вартістю 1500,00 грн. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] оспорюється придбання під час шлюбу компютера вартістю 2500,00 грн. Доказів придбання даного майна у шлюбі відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] суду не надано. За таких обставин суд вважає недоведеним належність компютера вартістю 2500,00 грн. до спільного майна подружжя [PERSON] та про відсутність правових підстав для врахування його при поділі майна. Разом з тим, [PERSON] визнано придбання пральної машини під час шлюбу. Позивач за зустрічним позовом пояснив, що придбав її за кошти, одержані від реалізації телевізора та відеомагнітофона, належних йому на праві приватної власності та придбаних до шлюбу. [PERSON] також пояснив, що вартість пральної машини б/в склала 500,00 грн. Доказів придбання пральної машинки б/в за особисті кошти [PERSON] не надано. Не надано [PERSON] також і доказів у підтвердження вартості пральної машинки б/в у 750,00 грн. За таких обставин суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для включення пральної машини б/в до складу спільного майна подружжя по ціні 500,00 грн. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що 19.10.07 р. [PERSON] уклав кредитний договір з ВАТ банком „Біг Енергія № 2660П, предметом якого було одержання кредиту в розмірі 15000,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків з розрахунку 22 % річних, строком до 19.10.10 р. Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником своїх зобовязань по погашенню платежів, що випливають з кредитного договору є порука фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] З пояснень учасників процесу вбачається, що [PERSON] отримав кредитні кошти на умовах і у розмірі, передбачених кредитним договором. З пояснень учасників процесу судом встановлено також, що грошові кошти, отримані за кредитним договором, на даний час спожиті. Таким чином, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 15000,00 грн., одержані [PERSON] на умовах кредитного договору, стали обєктом права спільної власності подружжя. Разом з тим, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав вважати майнові обовязки, які випливають з кредитного договору, обєктом права спільної власності, виходячи із змісту норми ст.61 СК України. Із зустрічної позовної заяви та заяв про уточнення вимог [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] на виконання обовязків по кредитному договору № 2660П від 19.10.07 р. самостійно у період непідтримання шлюбних відносин на користь банківської установи сплачено 10865,00 грн., в тому числі 8026,58 грн. повернення тіла кредиту, 2782,92 грн. відсотків, 55,50 грн. відшкодування судових витрат, повязаних з стягненням заборгованості в судовому порядку. Крім того, на момент розгляду справи залишок заборгованості складає 1724,42 грн. Обовязок позивача сплачувати щомісячні платежі за користування кредитом, повертати кредит передбачені кредитним договором. Таким чином, із зустрічного позову вбачається, що [PERSON] порушував умови кредитного договору, у звязку з чим банківська установа зверталась до суду за стягненням заборгованості, що потягнуло сплату ним судових витрат. [PERSON] не подано доказів, що такі його дії стались з вини відповідачки [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] не є стороною кредитного договору, в той час як з кредитного договору випливає обовязок [PERSON] своєчасно та в повному обсязі сплачувати відсотки та платежі на погашення тіла кредиту. Відповідно до ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Будь-яких доказів використання коштів в розмірі 15000,00 грн. в інтересах сімї позивачем за зустрічним позовом [PERSON] суду не надано. Отже, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем за зустрічним позовом як використання одержаних в кредит коштів в розмірі 15000,00 грн., так і укладення ним кредитного договору в інтересах сімї. Отже, суд прийшов до висновку, що будь-яких обовязків для [PERSON] кредитний договір № 2660П від 19.10.07 р., укладений ПАТ банком „Біг Енергія з [PERSON], не створює. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так як будь-яких обовязків для [PERSON] кредитний договір не створює, суд прийшов до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для врахування платежів по ньому при поділі спільного майна подружжя. Таким чином, суд визнав доведеним, що обсяг майна, заявленого сторонами, яке набуте подружжям [PERSON] під час шлюбу, складається з телевізора „Одеон вартістю 1853,00 грн., кухонних меблів вартістю 700,00 грн., електричного чайника вартістю 350,00 грн., двох люстр вартістю 50 грн., кухонного стола та стільців вартістю 100,00 грн., холодильника „Атлант вартістю 2663,00 грн., шафи-купе вартістю 1900,00 грн., кухонного комбайну „Браун вартістю 800,00 грн., праски „Філіпс вартістю 229,00 грн., фритюрниці вартістю 60,00 грн., фотоапарату „Canon вартістю 1500,00 грн., пральної машинки б/в вартістю 500,00 грн., а всього з майна на загальну суму 10705,00 грн. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що телевізор „Одеон вартістю 1853,00 грн., кухонні меблі вартістю 700,00 грн., електричний чайник вартістю 350,00 грн., дві люстри вартістю 50 грн., кухонний стіл та стільці вартістю 100,00 грн., пральна машинка б/в вартістю 500,00 грн., а всього майно на загальну суму 3553,00 грн. знаходяться у володінні [PERSON], а холодильник „Атлант вартістю 2663,00 грн., шафа-купе вартістю 1900,00 грн., кухонний комбайн „Браун вартістю 800,00 грн., праска „Філіпс вартістю 229,00 грн., фритюрниця вартістю 60,00 грн., а всього майно на загальну суму 5652,00 грн. у володінні [PERSON] З урахуванням цих обставин суд прийшов до висновку, що ці обєкти слід виділити у користування тому з подружжя, у володінні якого вони знаходяться. Судом встановлено, що крім вищезазначених речей, у володінні [PERSON] знаходиться фотоапарат „Canon вартістю 1500,00 грн., який [PERSON] просив виділити йому з метою використання у професійній діяльності. Суд прийшов до висновку про обґрунтованість цієї вимоги та вважає за необхідне виділити фотоапарат „Canon вартістю 1500,00 грн. у власність [PERSON] Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність виділення у власність [PERSON] спільне майно подружжя на загальну суму: 3553,00 грн. + 1500,00 грн. = 5053,00 грн., у власність [PERSON] на суму 5652,00 грн. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд прийшов до висновку про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, враховуючи, що на утриманні [PERSON] залишається двоє малолітніх дітей, і на даний час вона позбавлена можливості працювати, так як зобовязана доглядати за ними. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації різниці часток у спільному майні подружжя в розмірі 299,50 грн. ((5652,00 5053,00)/2). Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини первісного та зустрічного позовів. Враховуючи викладене,

Outcome: partial