Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

В липні 2010 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі про визнання відмови відповідача щодо невиплати їй щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною, стягнення допомоги за 2006-2009 роки в сумі 5087,10 грн. та зобов'язання відповідача здійснювати вказані виплати довічно. Свої вимоги мотивує тим, що вона має статус дитини війни і згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на одержання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, однак відповідач всупереч рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року виплату зазначеної соціальної допомоги проводить частково. В судове засідання позивач не з'явилась, а її представник направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач - управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, проте направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника та заперечення проти позову, в якому позов не визнає, мотивуючи тим, що не визначений механізм розрахунку підвищення пенсії. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є громадянином України і отримує пенсію за віком, а також має статус дитини війни, що підтверджується її пенсійним посвідченням № 114530 з відміткою управління праці та соціального захисту населення Лановецької районної державної адміністрації від 10.02.2006 року. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року із змінами, внесеними Законом від 19 січня 2006 року було установлено, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6 запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Враховуючи те, що Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету не приймав жодних нормативно-правових актів за результатами виконання бюджету у першому півріччі 2006 року, не був визначений порядок проведення таких виплат, а також те, що зазначена норма не була визнана у встановленому порядку неконституційною, отже, підлягала виконанню. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про виплату соціальної допомоги за 2006 рік задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року цю норму визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.. Згідно підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року № 107-VІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в новій редакції, згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Однак, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року п.41 розділу П "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закон України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було змінено на 2008 рік дію ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", визнано таким, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про неконституційність. Таким чином, п.12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" припинив свою чинність з 9 липня 2007 року, а п.п.2 п.41 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів" - з 22 травня 2008 року. Отже, позивачка, маючи правовий статус дитини війни, має право на підвищення пенсії за період з 09.07.2001 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. На 2009 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами, а тому нарахування та виплата за цей період дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватись відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Виходячи з наведеного, суддя приходить до висновку, що позивачу повинна нараховуватись підвищена пенсія, чого не було зроблено через протиправну бездіяльність Управління, що полягала у невиплаті підвищення до пенсії в розмірі, передбаченому законом для дітей війни. Крім того, згідно чинного законодавства України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Суд вважає, що положення ч. 3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги при вирішенні даного спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації конституційних гарантій та права на отримання підвищення до пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни розмірі суд не вбачає. Відповідно до п.п.7 п.2.2. Положення про управління Пенсійного фонду в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року, управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були позивачці нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження. Оскільки рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року зворотної дії в часі не мають, а дія положень Законів, що визнані неконституційними обмежується відповідним календарним роком, суд приходить до висновку, що вірним способом відновлення порушених прав позивача є покладення на відповідача обов'язку провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за періоди з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням ст..28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання здійснювати виплату пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком щомісячно довічно, суд виходив з того, що відповідно до вимог ст..3 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи, закон не передбачає захисту прав особи на майбутнє, оскільки вони не порушені. На підставі наведеного та

Outcome: partial