Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

[PERSON] в липні 2009 року звернувся до суду з позовом, вимоги якого доповнив та просив визнати незаконними і скасувати рішення виконавчого комітету Полонської міської Ради № 170 від 20.08.1993 року про надання [PERSON] дозволу на будівництво індивідуального жилого будинку, рішення Полонської міської ради № 467 від 22.08.1997 року про передачу названій особі земельної ділянки у власність, державний акт на право приватної власності на землю виданий для [PERSON] 27 лютого 1997 року про передачу їй у власність земельної ділянки, площею 0.132 га для обслуговування жилого будинку та для ведення особистого підсобного господарства розташованої в м. Полонне, зобовязати відповідачку усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, площею 0,15 га що розташована в м. Полонне по вул. Дружби, 65, вивезти з цієї земельної ділянки будівельні матеріали. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що 26.11.2002 року він за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] земельну ділянку розміром 0,15 га яка розташована в м. Полонне по вул. Дружби, 65 для послідуючого на ній будівництва жилого будинку. В 2009 році він побачив, що на куплену ним землю завезені будівельні матеріали, як згодом зясувалось, це зробила [PERSON], в якої є державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,132 га, і як вона вважає, що розташування земельної ділянки знаходиться на тому ж самому місці де його земельна ділянка, тому й звернувся з цього приводу до суду. В свою чергу [PERSON] заявила зустрічний позов, вимоги якого також доповнила і просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Полонської міської Ради № 371 від 21.08.1996 року та державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0.15 га виданих для [PERSON], зобовязати [PERSON] не чинити перешкод у використанні нею земельної ділянки. В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що незаконність оспорюваних рішення виконкому та державного акту про право власності на земельну ділянку полягає в тому, що для [PERSON] рішенням виконавчого комітету згаданої ради 19.06.1992 року було виділено для будівництва жилого будинку земельну ділянку площею лише 0,09 га, а рішенням від 21.09.1996 року передано у власність уже 0,15 га. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, зустрічний позов не визнав. Представник [PERSON] - [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, та пояснив, що позивачка є законним власником спірної земельної ділянки, про що свідчить державний акт про право її приватної власності на землю, а [PERSON] незаконно була надана земельна ділянка. Представник виконавчого комітету та міської ради [PERSON] пояснив, що дійсно на одну і ту ж саму земельну ділянку було видано два державних акти спочатку [PERSON], а потім для [PERSON], що на його думку є помилкою бувшої фірми «Геопроект», яка виготовляла технічну документацію. Третя особа [PERSON] пояснила, що вона є дочкою покійного [PERSON], який помер 25.01.2007 року. В минулому батько мав на праві власності земельну ділянку в м. Полонне, по вул. Дружби, яку він продав для [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає первісний позов слід задовольнити частково, а в зустрічному позові відмовити. Встановлено, що 19.06.1992 року рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради для [PERSON] дозволено будівництво нового індивідуального жилого будинку на земельній ділянці площею 0,09 га, що розташована в м. Полонному по вул. Дружби № 65. 21.08.1996 року рішенням виконкому № 371 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за вказаною адресою, площами 0,10 га для обслуговування жилого будинку, та 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства, а 20.09.2006 року йому видано державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку, яку [PERSON] 26.11.2002 року продав для [PERSON] Наведені обставини стверджуються даними рішень виконкому, державного акту про право власності на землю, матеріалами технічної документації на виготовлення державного акту, договору купівлі-продажу, із яких вбачається, що розташування переданої для [PERSON] у власність земельної ділянки є саме вул. Дружби № 65. 20.08.1993 року рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 170 [PERSON] дозволено будівництво індивідуального жилого будинку на земельній ділянці площею 0,10 га, що розташована в м. Полонному по вул. Дружби № 93. 22.01.1997 року рішенням виконкому № 467 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою м. Полонне, вул. Дружби 93-а, площами 0,10 га для обслуговування жилого будинку, 0,032 га для ведення особистого підсобного господарства, а 27.03.2007 року їй видано Державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку. Наведені обставини стверджуються даними рішень виконкому, державного акту про право власності на землю, та матеріалами технічної документації на виготовлення державного акту, із яких вбачається, що розташування переданої для [PERSON] у власність земельної ділянки є саме вул. Дружби № 93-а. В ході судового розгляду також встановлено, що фактично державні акти про право приватної власності на земельні ділянки для [PERSON] та [PERSON] видані на одну ту ж саму земельну ділянку. При вирішенні питання законності оскаржуваних сторонами рішень виконавчого комітету та державних актів про право власності на земельні ділянки суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 17 ЗК України 1992 року передача земельних ділянок у приватну власність проводилась Радами народних депутатів, які мали право делегувати вирішення цього питання своєму виконавчому комітету. Земельні ділянки передавались у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, тощо), і з цього приводу Ради приймали відповідне рішення. Згідно ст. 22 названого Кодексу право власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, яким являється державний акт. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] 21.08.1996 року в установленому на той час порядку Полонська міська рада прийняла рішення про передачу земельної ділянки, що була надана для нього в користування 19.06.1992 року. При цьому в рішенні зазначене точне місце розташування земельної ділянки, зокрема вул. Дружби, 65, а до прийняття цього рішення були здійснені на місцевості відповідні заміри ділянки, складено протокол встановлення та закріплення її меж, обчислено площу, а після цього для [PERSON] 20.09.1996 року було видано державний акт про право приватної власності на землю, який зареєстровано в книзі записів цих актів за № 428. В аналогічному порядку але в 1997 році, тобто після набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, [PERSON] також було здійснено передачу земельної ділянки у приватну власність, що розташована по вул. Дружби, 93-а. Із наведеного слідує, що оскаржені позивачкою за зустрічним позовом рішення виконавчого комітету про передачу [PERSON] земельної ділянки у власність та виданий на його імя на підставі цього рішення державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку не порушують право [PERSON], оскільки рішення було прийняте, а державний акт отриманий [PERSON] задовго до виникнення в позивачки права власності на земельну ділянку. Дана обставина є підставою для відмови [PERSON] в задоволенні її зустрічного позову. Також суд зазначає, що [PERSON] передана у власність земельна ділянка, згідно даних рішень виконавчого комітету і матеріалів технічної документації на виготовлення державного акту, знаходиться по вул. Дружби № 65. На даний час вона фактично має це ж саме місце розташування. В той же час [PERSON] відповідно до рішень виконкому та матеріалів технічної документації до державного акту надавалась у користування та передавалась у власність земельна ділянка, яка знаходиться по вул. Дружби № 93-а, тобто її географічне положення повинно бути іншим ніж земельна ділянка що по вул. Дружби № 65. Згідно ч. 7 ст. 17 ЗК України 1992 року передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Оскільки на час передачі у власність для [PERSON] спірної земельної ділянки, остання являлась власністю [PERSON] і міська рада попоредньо не провела у цього власника вилучення землі, тому прийняті виконавчим комітетом рішення про передачу у власність для [PERSON] земельної ділянки, видача їй державного акту є незаконними і підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так як [PERSON] фактично зайняла земельну ділянку, законним власником якої є [PERSON], тому на неї слід покласти обовязок по звільненню ділянки. Суд не знаходить підстав задовольнити вимогу позивача за первісним позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету від 20.08.1993 року № 170 яким [PERSON] дозволено будівництво індивідуального жилого будинку на земельній ділянці площею 0,10 га, що розташована в м. Полонному по вул. Дружби № 93. Наявність даного рішення не порушує права та законні інтереси [PERSON], оскільки із нього не випливає, що для [PERSON] в той час надавалась у користування саме земельна ділянка, яку купив позивач за первісним позовом.

Outcome: partial