Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

В липні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість по заробітній платі у сумі 4314 грн. 05 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В подальшому подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду. Посилався в позові на те, що працював у відповідача юристом і був звільнений з роботи 14 травня 2009 року. При звільненні відповідач в порушення вимог закону не провів з ним розрахунок, що змусило його звернутись до суду з позовом. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2009 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4314 грн. 05 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5419 грн. 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 грн. Вважаючи, що порушено право позивача щодо строків розрахунку при звільненні, що передбачено ст.. 116 КЗпП України та не виконано рішення суду від 05.08.2009 року [PERSON] знову звертається до суду та просить відповідно до ст.. 117 КЗпП стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме за період з 06.08.2009 року по 27 вересня 2010 року в розмірі 39057 грн. 92 коп.., а також просить відповідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» стягнути компенсацію за період з червня 2009 року по серпень 2010 року в розмірі 457 грн. 29 коп., Просить зобов»язати відповідача виплатити середній заробіток в сумі 39057 гн. 92 грн та компенсацію в сумі 457 грн. 29 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та послалась в своїх запереченнях на те, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 березня 2009 року порушено відносно КП «Ремонтно-будівельна дільниця» провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. А тому вважає, що відповідно до ст.. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів до КП «РБД» поширюється і на вимоги позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача на посаді юриста з 05.05.2008 року по 14.05.2009 року та був звільнений за угодою сторін. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2009 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4314 грн. 05 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5419 грн. 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 грн. Позивач в судовому засіданні повідомив про те, що відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду від 05.08.2009 року, але рішення суду відповідачем не виконано, що змусило його знову звернутись до суду. Ч. 2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що за наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в даній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Такий розрахунок проводиться, відповідно до ч. 1 цієї статті, по день розрахунку. В даному випадку таким днем є постановлення судом рішення 05.08.2009 року. Виходячи з цього, після ухвалення судом рішення і набрання ним законної сили правовідносини сторін із сфери вирішення спору переносяться у виконавчу сферу. Законом України «Про виконавче провадження» врегульовані порядок та строки виконання рішень суду, відповідальність боржника за невиконання рішення та методи примусу, суд приходить до висновку, що на стадію виконання рішення суду положення ст.. 117 КЗпП України розповсюджуватись не можуть, а тому підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої даною статтею за період часу після ухвалення рішення суду і до отримання заборгованих коштів за рішенням суду, відсутні. Крім того, судом враховуються положення ст.. 233 КЗпП щодо застосування тримісячного строку звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці» при затриманні виплати заробітної плати працівнику виплачується компенсація втрати частини заробітної плати в з»язку з порушенням термінів її виплати. Згідно ст.. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така виплата обраховується та виплачується самим підприємством на момент виплати і будь-якого судового рішення з цього приводу не потребується. Таким чином, у зв»язку з тим, що розрахунок відповідачем на даний час не здійснено, а тому вимоги позивача щодо стягнення компенсації втрати частини доходів є передчасними. На підставі ст. ст.. 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, ст.. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» ст.. 10, 11, 56-61, 213-215, 218 ЦПК України, с у д -

Outcome: approved