Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

У травні 2010 року позивач звернулась в суд з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарчими будівлями та спорудами. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що у 1958 році її родина (у складі батька - [PERSON] , матері - [PERSON] та її) переїхала як переселенська на постійне місце проживання в м. Миколаїв. У 1958 році її батько [PERSON] працевлаштувався до радгоспу ім. Карла Маркса, який з метою забезпечення житлом працівника та його сім`ї, надав родині позивачки переселенський житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З того часу позивачка постійно проживала у спірному будинку. Однак переселенський квиток з часом було загублено. Згідно даних трудової книжки з 1976 року позивач почала працювати у дитячому садочку, створеному при радгоспі ім. Карла Маркса, з 1978 року по 26.12.1988 року у якості робочої працювала вже безпосередньо у радгоспі ім. Карла Маркса-тобто підставою для надання та користування спірним будинком були трудові відносини між позивачем та радгоспом. В 1991 році позивач отримала від агрофірми ім.Карла Маркса (правонаступника радгоспа ім.Карла Маркса)пропозицію виплатити вартість спірного будинку та стати його власником, позивачем була надана згода на викуп будинку та сплачена його вартість в сумі 4169,00 руб. Однак в 2009р. при намаганнях здійснити приватизацію земельної ділянки, розташованої під спірним будинком, було з`ясовано, що право власності на вказаний будинок залишався зареєстрований за радгоспом ім.Карла Маркса з 1988 року. Таким чином колишній власник будинку- агрофірма ім.Карла Маркса ухилилася від обов`язку передати спірний будинок у власність позивача відповідно до вимог Постанови Ради Міністрів Української PCP № 400 від 30.08.1973 р. „Про пільги по переселенню" та ст.7 Закону України „Про власність", хоча фактично після сплати [PERSON] вартості будинку право власності на нього повинно бути визнано за нею. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В 1958 р. батьку позивачки [PERSON] радгоспом ім.Карла Маркса був наданий к користування переселенський житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач заселився та постійно проживає в зазначеному будинку та працює в радгоспі, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (уродженої [PERSON] ), тобто підставою для надання та користування спірним будинком були трудові правовідносини між позивачем та радгоспом імені Карла Маркса. Відповідно до довідки 47/2-96 від 05.05.2010р. Единого державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: юридична особа радгосп імені Карла Маркса в 1989 році була реорганізована у агрофірму ім. Карла Маркса. У 1991 році позивач отримала від агрофірми ім. Карла Маркса пропозицію виплатити вартість будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому мешкала вона та члени її родини, стати його власником. Між сторонами було досягнуто домовленість про те, що позивач набуде право власності на будинок, сплативши визначену агрофірмою ім. Карла Маркса вартість будинку. Позивач надала свою згоду на викуп спірного будинку у агрофірми ім. Карла Маркса та 02.12.1991 року згідно касового ордеру № 435 сплатила вартість будинку агрофірмі ім. Карла Маркса в сумі 4169,00 руб. Правовідносини, що виникли між сторонами були врегульовані Постановою Ради Міністрів Української PCP № 400 від ЗО.08.1973 року «Про пільги по переселенню» з наступними змінами та доповненнями, яка діяла на час виникнення правовідносин. Відповідно до зазначеної Постанови, особи, що переселялися до радгоспів, забезпечувалися житлом - окремими будинками або квартирами, які після погашення переселенцями своєї частки кредиту переходили в їх особисту власність. Вказані правовідносини регулювались на той час ч.2 ст.7 Закону України «Про власність», якою передбачено: «Наймач жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право викупити у власника відповідну квартиру або будинок». Договір купівлі-продажу спірного будинку у письмовій формі оформлено не було. З 1991 року позивач постійно користувалася зазначеним будинком, вважала себе його власником, та її право ніким не оспорювалося. Згідно з довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 1-457 від 12.03.2010р. власність на житловий будинок [ADDRESS] зареєстрована за Радгоспом ім.Карла Маркса на підставі рішення виконкому №76 від 15.04.1988р.(реєстраційне посвідчення МБТІ від 19.05.1988р.) В період з 1991-2010 роки радгосп ім. Карла Маркса зазнав низку реорганізацій: 20.11.1992 року агрофірма ім. Карла Маркса реорганізована в колгосп ім.Карла Маркса.07.Об.1994 року колгосп ім. Карла Маркса перереєстровано у асоціацію ім. Карла Маркса. В подальшому правонаступниками асоціації ім.Карла Маркса відповідно до переданих паїв стали декілька юридичних осіб. Згідно ж довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 47/2-96 станом на 05.05.2010 року «в реєстраційній справі юридичної особи правонаступника радгоспу ім. Карла Маркса у асоціації ім. Карла Маркса немає документів, які підтверджують передачу згідно акту прийому-передачі житлових об`єктів на баланс інших юридичних осіб». Таким чином спірний житловий будинок радгоспом ім. Карла Маркса не передавався на баланс асоціації ім. Карла Маркса, він також не передавався на баланс наступних правонаступників фактично в зв`язку з тим, що будинок перейшов в особисту власність позивача після погашення нею своєї частки кредиту. Зазначене витікає також з п. 6 Постанови Ради Міністрів Української PCP № 400 від 30.08.1973 року «Про пільги по переселенню»: «.... майно переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту.». Проте колишній власник будинку - юридична особа агрофірма ім.Карла Маркса ухилилася від обов`язку передати спірний будинок у власність позивача відповідно до вимог Постанови Ради Міністрів Української PCP № 400 від 30.08.1973 року «Про пільги по переселенню» та ст. 7 Закону України «Про власність», хоча фактично після сплати позивачем вартості будинку право власності на будинок мало бути визнаним за позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не зипливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правом власності, згідно ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного і

Outcome: approved