Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, зазначивши, що являється дитиною війни, перебуває на обліку у відповідача та одержує пенсію, однак відповідач не в повному обсязі реалізує його право на щомісячну грошову надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в силу чого, позивач просить визнати дії відповідача протиправними та зобовязати Головне Управління пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату надбавки до пенсії ... з 01.09.2009 р. відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії по віку. Сторони в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви, в яких просят справу розглянути у їх відсутність. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Достовірно доведено, що [PERSON] належить до соціальної групи «діти війни» і має право на соціальні пільги згідно Закону України „Про соціальний захист дітей війни, зокрема, на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії. Суд звертає увагу, що норма ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни піддавалась змінам, а саме: дію згаданої статті зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-ІУ, в послідуючому - відновлено згідно із Законом України від 19.01.2006 р. N 3367-ІУ, Законом України від 19.12.2006 р. N 489-У дію відповідної статі на 2007 рік - призупинено, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 р. № 6-рп/2007 - зупинення дії статті 6 на 2007 рік, передбачене пунктом 12 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-У, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згодом, Законом України від 28.12.2007 р. N 107-УІ був змінений текст статті, зміни щодо якого Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 визнані неконституційними та втратили чинність. Враховуючи зміни до тексту ст. 6 згаданого Закону, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з вимогою про відновлення свого порушеного права 02.09. 2010 року, то право позивача щодо перерахунку та виплати грошової надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії, передбаченої ст. 6 Законом України "Про соціальний захист дітей війни" в період з 01.09.2009 року по 02.0і* 2010 року - підлягає відновленню. Згідно п.п. З, 4, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 р. N 1261 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України» основними завданнями Пенсійного фонду України є: забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України, організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, м.м. Києві та Севастополі, управлінь в районах, містах і районах у містах щодо забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Джерелами формування коштів Пенсійного фонду України є кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством. Суд звертає увагу, що дані правовідносини основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання грошової допомоги особам, які наділені статусом «діти війни», така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки. При прийняті рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, як джерелом національного права, зокрема, справа "Кечко проти України", "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІП ( mutatis mutandis), справа Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип юридичної визначеності). Про першу, зокрема, зазначено у листі Верховного суду України від 07.2006 року № 1-5/400. Зазначеним листом Верховний суд України акцентує увагу на те, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Таким чином, враховуючи, що держава, при прийняті Закону України "Про соціальний захист дітей війни", наділила позивача правом на одержання відповідної надбавки до пенсії, чітко визначаючи розмір доплати, що не потребує спеціальних розяснень, взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу ЗО % доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії, а навпаки, проявили бездіяльність щодо нарахування позивачу доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії, передбаченої Законом України "Про соціальний захист дітей війни", а в послідуючому не виплатили згаданої надбавки в силу неналежного формування необхідного розміру бюджету Пенсійного Фонду України шляхом подання звіту про необхідність залучення відповідних асигнувань, враховуючи зміни ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», беручи до уваги практику Європейского суду з прав людини, дії чи бездіяльність відповідача в період з 27.08.2009р. по 02.09.2010 р. по здійсненню нарахування та виплати надбавки до пенсії [PERSON] - визнаються судом незаконними. Висновки суду, підтверджуються також слідуючими доказами: -копією паспорта серії АА № 605250, з якого видно, що [PERSON] народився 14 березня 1938 р. (а.с. 4); -копією посвідчення серія П № 385325, що підтверджує призначення позивачу пенсії за вислугу років(а.с.б); На підставі наведеного,

Outcome: approved