Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

10.06.2010 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивачка вказала, що з березня 1985 року працювала бухгалтером у відповідача. Звільнилася 09.07.2007 року. При звільненні підприємство заборгувало їй 6475,83 грн. Після звільнення ця заборгованість не погашалася і їй не виплачена по даний час. Позивачка вважає дії ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський КХП незаконними. Крім того, вказує, що з вини відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих звязків, через неможливість продовження повноцінного життя у звязку з нестачею коштів. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 6475,83 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 30941,64 та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просила його задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, вважала що слід стягнути на користь позивачки заборгованість по заробітній платі. В задоволенні інших вимог просила відмовити, вважаючи, що вони позивачкою не доведені. Також посилалася на відсутність вини відповідача у невиплаті зарплати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази на умовах змагальності та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за неї. Частиною 3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР визначено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Статтею 24 цього ж закону визначено строки виплати заробітної плати, яка виплачується не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, і що своєчасність та обсяги її виплати не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів і їх черговості. Аналогічні положення містить ст.115 КЗпП України. Стаття 110 КЗпП України, крім того, зобовязує власника підприємства регулярно повідомляти працівника про розміри його заробітної плати. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган мають виплатити у вказаний вище строк не оспорювану суму. З поданої позивачкою позовної заяви (а.с.1-2) та копії трудової книжки (а.с.3) вбачається, що у відповідача вона працювала з 01.03.1985 року по 09.07.2007 року, а тому розрахунок мав бути проведений в день звільнення 09.07.2007 року, а відповідно довідки ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів заборгованість по заробітній платі перед нею станом на 16.03.2010 року становить 6475 грн. 83 коп. (а.с.9). Таким чином суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 6475 грн. 83 коп. Стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні і вказує, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~ по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем до суду представлені ряд документів, які, на його думку, доводять відсутність його вини у невиплаті зарплати. Оцінивши подані докази, суд вважає їх непереконливими і такими що не доводять відсутності вини підприємства у невиплаті зарплати загалом. Поданий наказ про відновлення роботи підприємства лише констатує певні зміни в керівництві підприємством (а.с.32), представлена довідка про банкрутство не може братися судом до уваги, оскільки з неї неможливо зрозуміти хто є її автором, на підставі яких документів вона складалась, крім того, вона не містить даних про відсутність реальної можливості підприємства виплатити кошти, останні дані в ній стосуються лютого 2009 року (а.с.29-31). Відсутність бухгалтерських документів, неправильне ведення бухгалтерського обліку, що зафіксовано в поданих актах (а.с.26-28), незбереження документів щодо нарахування зарплати, обліку робочого часу тощо (а.с.25) не може розглядатися як поважна причина для невиплати зарплати, оскільки саме підприємство зобовязане забезпечити збереження цих документів. Відсутність документів може бути визнано поважною причиною для невиплати зарплати лише за умови втрати їх поза волею юридичної особи (крадіжки, знищення в силу пожежі тощо). Натомість з представленої довідки про рух коштів вбачається, що з червня 2007 року та по грудень 2008 року видатки йшли виключно на виконавчу службу (а.с.31-33). З листа відділу ДВС Черняхівського РУЮ неможливо встановити, в які конкретно періоди часу накладався арешт на рахунки підприємства, в ньому лише вказано, що 24.09.2010 року винесено постанову про зняття арешту з залишку коштів на рахунках в ЖОД «Райффайзен банк «Аваль» у звязку з фактичним виконанням постанови про арешт коштів від 15.09.2009 року (а.с.34). З цього листа фактично слідує, що арешт був накладений з 15.09.2009 року по 24.09.2009 року. Зазначене вище дає змогу суду зменшити розмір відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні, виключивши з розрахунку відповідні періоди часу (до січня 2009 року та з 15.09.2009 року по 24.09.2009 року), разом з тим, не дає суду підстав звільнити від такої відповідальності взагалі, оскільки підприємство мало змогу провести розрахунок з позивачкою протягом 2009-2010 років. Крім того, суд погоджується, що протиправними діями відповідача позивачці завдано і моральної шкоди, оскільки невиплата заробітної плати очевидно погіршила її матеріальне становище, і стягує цю шкоду з відповідача в розмірі 1000 грн., оскільки вона знайшла підтвердження під час розгляду справи. Суд сприяв сторонам у реалізації їхніх прав, в попередньому судовому засіданні визначав юридичні факти, які необхідно встановити для вирішення спору згідно п.3 ч.6 ст.130 ЦПК України, детально розяснював визначений порядок подання доказів та строки їх подання. Незважаючи на це, інших доказів до суду сторонами не подано. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивачки заборгованість з заробітної плати, моральну шкоду та частково середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення рішення. Визначаючи суму компенсації за затримку розрахунку при звільнені, суд виходить з таких розрахунків: сума середньоденної заробітної плати судом визначається за останні два повних місяці роботи позивачки, виходячи з довідки, яку позивачка отримала в Черняхівському районному центрі зайнятості. Згідно даної довідки в ці місяці їй нараховувалось по 900 грн. Середньоденну зарплату суд визначає відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.02.1995 року, діленням зарплати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців повних роботи робочі дні на число відпрацьованих робочих днів: травень 2007 року 19, червень 2007 року 20, разом 39 робочих днів. Середньоденна зарплата складає: 1800/39=46,15 грн. При визначенні кількості робочих днів суд враховує положення ст.73 КЗпП України та листи Мінпраці та соціальної політики про норми тривалості робочого часу. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку з вини підприємства, тобто з часу відновлення його діяльності 29.01.2009 року (а.с.32) та за виключенням часу, коли був накладений арешт на його рахунки з 15.09.2009 по 24.09.2009 року (а.с.40). з урахуванням святкових та неробочих днів визначених ст.73 КЗпП України, листів Мінпраці та соціальної політики, зазначених вище, до дня винесення судом рішення 27.10.2010 року складає 437-8=429. Виходячи з середньоденної зарплати, сума середнього заробітку за вказаний період, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає 46,15х429=19 тис. 798,35 грн. В звязку із задоволенням позову суд стягує з відповідача судові витрати в розмірі 271,24 грн. (1%х(19798,35 +6475,83)+8,50)=262,74+8,50) та витрати з інформаційно-технічного розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial