Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить встановити факт проживання однією сім`єю її та [PERSON], який помер 24 січня 2009 року, у період з лютого 2005 року й до дня його смерті; просить визнати за нею право власності на ? частку квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, як придбану за час проживання однією сім`єю з [PERSON] й належну їм як подружжю; просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані спадкоємцям першої черги за законом - відповідачу [PERSON] (батькові покійного) та неповнолітній дочці відповідачки [PERSON] - [PERSON] (дочці від першого шлюбу [PERSON]В.). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 2005 року й до дня смерті [PERSON] проживала з ним у фактичному шлюбі, тобто без його реєстрації в органах РАЦСу, й за цей час 28 липня 2005 року вони придбали у кредит трикімнатну квартиру №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, яку за договором купівлі-продажу оформили на ім`я [PERSON] Коли її чоловік помер, відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] (колишня дружина [PERSON], в інтересах їх неповнолітньої доньки [PERSON]) не визнали її право власності на квартиру, як цивільної дружини, натомість успадкували це житло як спадкоємці першої черги за законом після смерті їх сина та, відповідно, батька. Це й стало підставою її звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON], за її клопотанням будучи допитаною як свідок, дала суду показання з приводу наведених нею у позовній заяві обставин, повністю ці обставини підтвердивши. Зокрема, вказала, що у них з [PERSON] була міцна, дружня сім`я, взаємоповага, довіра та кохання, а до її дітей від першого шлюбу ([PERSON] та Галини) він ставився як до своїх рідних, при цьому вони з перших днів їх спільного життя вже називали його татом. Склалися у неї хороші стосунки і з батьками [PERSON], зокрема, з відповідачем по справі - [PERSON], який свого часу називав її донькою, а її дітей - своїми онуками. Як її батьки, так і батьки [PERSON] прихильно ставилися до їх фактичних шлюбних стосунків, вважаючи їх сім`ю повноцінною й самодостатньою. Вказує, що від самого початку їхнього шлюбу усе придбане майно вони вважали спільним, а отриманими доходами (як [PERSON], так і її доходами) розпоряджалися за взаємною згодою, спільно. У зв`язку з цим, спірну квартиру теж вважала спільною сумісною власністю їх як подружжя, однак її неабияк обурила поведінка відповідачів, коли вони після смерті [PERSON] почали, як спадкоємці, претендувати на все житло, стверджуючи, що її частки у квартирі немає. Також в судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, - в частині визнання частково недійсними Свідоцтв про право на спадщину за законом (оскільки неповнолітній [PERSON] таке свідоцтво не видавалося), та просить визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом (ВМО №257003), видане 03 листопада 2009 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №3 - 450), який вказаний спадкоємцем ? частки квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, після смерті свого сина - [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що являється, як спадкоємець після смерті свого сина, законним власником ? частки квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, згідно оспорюваного [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 2009 року. Вказує, що позивачка немає ніякого відношення до придбання його сином 28 липня 2005 року спірної квартири, оскільки житло купувалося [PERSON] у кредит, а в березні 2007 року цей кредит було достроково погашено ним - [PERSON], за рахунок продажу власної квартири №162 в будинку №40 на вул.Грушевського в м.Рівне. Про те, що кредит було достроково погашено саме у березні 2007 року, свідчить довідка Рівненської філії ПАТ ПриватБанк №1815 від 30.04.2010 р. Крім того, зауважив, що з [PERSON] син вперше його познайомив в кінці жовтня 2005 року, приїхавши до нього додому в с.М`ятин. При цьому [PERSON] розповів, що з цією жінкою уже зустрічається декілька тижнів, у неї двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу, тому він поцікавився думкою батька щодо свого бажання створити з нею сім`ю. Щодо періоду їх спільного проживання, то відповідач [PERSON] пояснив, що як сім`я, його син та позивачка почали мешкати разом десь з початку 2006 року. Разом з тим, відповідач не заперечив тієї обставини, що визнавав стосунки [PERSON] та свого сина сімейними стосунками (чоловіка і дружини), називав її невісткою, а її дітей - онуками. Не заперечив і того, що спірна квартира мала б залишилася після смерті його сина за [PERSON], з урахуванням бажання [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та в обґрунтування заперечень своєї довірительки, а також відповідача [PERSON], пояснила, що квартира, на ? частку у праві власності якої претендує позивач, не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] (навіть за умови встановлення юридичного факту перебування їх з лютого 2005 до 24 січня 2009 року у фактичних шлюбних відносинах), оскільки до 26 липня 2005 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а договір купівлі-продажу спірної квартири уклав 28 липня того ж року, тобто через два дні після розірвання шлюбу. Як до придбання квартири, так і оформлення кредиту [PERSON] немає ніякого відношення, так як кредит було достроково погашено батьком [PERSON] - відповідачем по справі [PERSON], за рахунок продажу його власної нерухомості (квартири і будинку). Стверджує, що оскільки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то на спірну квартиру не поширюється дія ч.1 ст.74 СК України, тобто це житло не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається з показань позивача [PERSON], котрі суд оцінює як належний, допустимий і достовірний доказ, в контексті статей 57 та 62 ЦПК України, з лютого 2005 і до 24 січня 2009 року [PERSON] проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з [PERSON], який помер 24 січня 2009 року. За час фактичних шлюбних відносин [PERSON] і [PERSON] придбали у кредит трикімнатну квартиру №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, про що також свідчать надані позивачкою документи: договір купівлі-продажу №2821 від 28 липня 2005 року (а.с.17-18), витяг №7924053 від 01.08.2005 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.19), копія кредитного договору №ROH0GK00000503 від 28.07.2005 р., укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та позичальником [PERSON] (а.с.14 - 16). Після придбання житла [PERSON], [PERSON] та її діти від першого шлюбу - малолітні [PERSON] та Галина (копії Свідоцтв про народження - а.с.13) були в ньому зареєстровані, що, окрім показань позивачки, стверджується також копіями її паспорта (а.с.8 - 10), паспорта [PERSON] (а.с.11-12) та Будинковою книгою на квартиру (а.с.20 - 25). Вказує, що коли вона разом з дітьми переїхала із смт.Зарічне у м.Рівне, то [PERSON] познайомив її зі своїми батьками (котрі проживали на той час в с.М`ятин), які прийняли їх приязно, а згодом її діти почали називати [PERSON] - татом, а його батьків, відповідно, дідом та бабою. Стосунки з батьком [PERSON] загострилися лише після смерті [PERSON], коли постало питання про її право власності на спірну квартиру, яке не визнав і не визнає відповідач [PERSON] Як вбачається з показань свідка [PERSON], вона дуже добре знала сім`ю [PERSON] та [PERSON], дітей [PERSON] від першого шлюбу, яких [PERSON] вважав своїми рідними, та в той час була близькою подругою [PERSON]. Вказує, що у кінці лютого 2005 року [PERSON] переїхала з дітьми із смт.Зарічне Рівненської області у м.Рівне до [PERSON], щоб проживати разом з ним як сім`я, оскільки в них склалися відповідні подружні стосунки. Спірну квартири вони собі купили в липні того ж року, перед цим деякий час проживаючи у винайманій однокімнатній квартирі на вул.Макарова в м.Рівне. Свідок знала, що вони придбали трикімнатну квартиру й у кредит. Вказала, що [PERSON] купував це житло саме для сім`ї [PERSON] та її дітей. Як вони купили квартиру, вона в них після того неодноразово була вдома і гостювала. Бачила, які у [PERSON] та [PERSON] гармонійні подружні стосунки, як він любив та виховував дітей [PERSON], турбувався про матеріальне забезпечення своєї сім`ї, називав [PERSON] завжди своєю дружиною, а також звертався до неї ніжно - Ксюшенька. З показань свідка [PERSON] вбачається, що його сім`я тривалий час товаришувала із сім`єю [PERSON] і [PERSON], тому він добре знав і бачив, яка у них хороша сім`я, тобто засновані на довірі, повазі та любові стосунки дружини і чоловіка, а відтак спільне ведення сімейного бюджету, спільне виховання дітей [PERSON], спільний відпочинок у вихідні дні тощо. Вказує, що неодноразово був у них в гостині на вул.Чехова в м.Рівне, де вони мешкали у трикімнатній квартирі. Свідок [PERSON] дав суду аналогічні показання, а також вказав на ті обставини, що, як колега [PERSON] й товариш його сім`ї, знав їх з [PERSON] з 2005 року й до дня смерті [PERSON]. У тому ж таки році вони придбали за спільні кошти квартиру на вул.Чехова, куди й восени переїхали жити. Як вбачається з показань свідка [PERSON], з 2007 року вона знала сім`ю [PERSON] і [PERSON], товаришували з ними сім`ями. Вказала, що це була ідеальна сім`я, де чоловік і дружина любили і поважали один одного, а до дітей [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] ставився як до своїх рідних, турбуючись про їх виховання, здоров`я, загальний розвиток. Неодноразово була у них в гостині на вул.Чехова в м.Рівне, де вони мешкали у трикімнатній квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали суду аналогічні показання щодо обставин життя сім`ї [PERSON] і [PERSON], вказавши, що вони були чоловіком та дружиною, тобто однією сім`єю, а дітей [PERSON] від першого шлюбу вважали спільними дітьми, оскільки [PERSON] ставився до них як своїх рідних. Крім того, мали і вели спільний сімейний бюджет, за взаємною згодою розпоряджалися доходами сім`ї, а також мешкали та користувалися трикімнатною квартирою №24 на вул.Чехова, буд.9а в м.Рівне, яку придбали за час спільного проживання. З наданих позивачкою 14 кольорових фотографій вбачається, що вона, [PERSON] та її діти жили як одна сім`я, зокрема, видно, як вони проводили разом час відпочинку і дозвілля, радісні, усміхнені й щасливі обличчя чоловіка, дружини та дітей. Таким чином, суд, оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, дійшов висновку про наявність факту проживання однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу, [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], та [PERSON], який помер 24 січня 2009 року, в період з лютого 2005 року й до дня смерті [PERSON] Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як вбачається з копії рішення Рівненського міського суду від 24 вересня 2004 року, ухваленого в цивільній справі №2 - 5583/04 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов [PERSON] було задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 24 жовтня 2004 року, згідно вимог ч.1 ст.231 та ч.1 ст.292 чинного на той час ЦПК України 1963 року, а відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, з 24 жовтня 2004 року [PERSON] не перебував у шлюбі з [PERSON], а також не перебував в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі. З копії рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2005 року, ухваленого в цивільній справі №2 - 55/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що позов [PERSON] було задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 квітня 2005 року, згідно вимог ч.1 ст.231 та ч.1 ст.292 чинного на той час ЦПК України 1963 року, а відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відтак, оскільки ні [PERSON], ні [PERSON] у період з лютого 2005 і до 24 січня 2009 року не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі ([PERSON] - з 02.04.2005 р.), але, як було встановлено судом, проживали в цей період однією сім'єю без шлюбу (п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України), то придбану [PERSON] 28 липня 2005 року за 150995 грн. трикімнатну квартиру №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто, набуту позивачкою та нині покійним [PERSON] за час їх спільного проживання. Відповідно до ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з наведених норм закону, частки [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру є рівними, тобто по ? частці за кожним, оскільки іншої домовленості між ними не було. Пояснення відповідача [PERSON], а також показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - в частині вказівки на ту обставину, що відповідач допомагав матеріально своєму синові [PERSON] виплачувати кредит за придбану ним квартиру (в тому числі й шляхом продажу власної нерухомості [PERSON] у с.М`ятин та в м.Рівне) суд оцінює критично, оскільки відповідач мав право, а не зобов`язаний був утримувати свого повнолітнього сина, тобто матеріальна допомога [PERSON] своєму синові була виключно добровільною, заснованою на взаємній довірі і повазі батька й сина. Як вбачається з наданих відповідачем [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом (ВМО №257003), виданого йому 03 листопада 2009 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою (зареєстровано в реєстрі за №3 - 450) та витягу №24530895 від 23.11.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації (а.с.98, 99), відповідач є власником ? частки квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне (як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого сина - [PERSON]). Вказане свідоцтво слід визнати частково недійсним, оскільки власником іншої ? частки зазначеної квартири є дружина [PERSON] - позивач [PERSON], відтак до складу спадкового майна входить лише ? частка спірної квартири. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, ціну позову слід визначити виходячи із ринкової вартості ? частки спірної квартири, яка 28 липня 2005 року була придбана сім`єю [PERSON] і [PERSON] за 150995 грн., тобто ціна позову становить 75497,5 грн. Відповідно, 1 відсоток ціни позову становить 755 грн., за вирахуванням сплачених позивачкою під час пред`явлення позову 51 грн. (а.с.1). Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню солідарно зі співвідповідачів в дохід держави, становить: 755 - 51 = 704 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 25 березня 2010 року сплату решти суми судового збору позивачці було відстрочено, до ухвалення судового рішення у справі (а.с.28). Позивач документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді сплачених судового збору в розмірі 51 грн., витрат в розмірі 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрат в розмірі 5000 грн. на правову допомогу (а.с.1,2), тому вказані витрати, - всього 5171 грн., підлягають до стягнення на її користь солідарно зі співвідповідачів.

Outcome: approved