Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

До Краматорського міського суду звернувся [PERSON] до Управління Пенсійного Фонду України в м. Краматорську про стягнення підвищення до пенсії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно ст. 1 Закону України №2195-IV від 18.11.04. «Про соціальний захист дітей війни» він має статус «дитина війни». У зв`язку з цим згідно цього Закону йому повинні з 1 січня 2006 року виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, ця доплата до пенсії у повному розмірі не проводилася. Замість 30% мінімальної пенсії за віком йому виплачували з 2008 року лише 47,00, 48,10, 48,20 та 49,80 грн. щомісячно. Позивач просив стягнути на його користь підвищення до пенсії як дитині війни з 9 липня 2007 по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 по 31 грудня 2008 року. З 1 січня 2009 по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 по 1 липня 2010 року з урахуванням фактично виплачених сум і судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Повідомлень про причини відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Згідно з ст. 224 ЦПК України суд на підставі наявних в справі доказів вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Позивач [PERSON], [INFO], віднесений до категорії дітей війни, знаходиться на обліку в УПФУ в м. Краматорську Донецької області та отримує пенсію за віком (а.с. 8,9). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, на 2007 рік зупинено дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак, 9 липня 2007 року рішенням Конституційного суду №6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 року. Конституційний Суд України визначив, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є законними з 9 липня 2007 року (ухвалення рішення Конституційним Судом України 9 липня 2007 року) по 31 грудня 2007 року, в частині нарахування підвищення до пенсії в розмірі 30% розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за 2007 рік. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 67 розділу I пунктів 2-4, 6-8, 10-18 підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, пунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в п. 5 резолютивної частини якого визначено, що «Положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення». Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, у зв`язку з прийняття нової редакції ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція зазначеної статті, що існувала до 1 січня 2008 року втратила свою чинність, а на підставі рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року втратила чинність нова редакція ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», внаслідок чого відновлена попередня редакція закону. Таким чином, вимоги позивача також є законними за період з 22 травня 2008 року (ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року) по 31 грудня 2008 року, в частині нарахування підвищення до пенсії в розмірі 30% розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за 2008 рік та підлягають задоволенню. Крім того, ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 257 ЦПК України передбачено трирічний строк позовної давності. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 6 серпня 2010 року, тому зобовязувати відповідача здійснити перерахунок та виплату належних сум повинно з 6 серпня 2007 року в межах трирічного строку позовної давності. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що наявні всі підстави для часткового задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача соціальної державної допомоги як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 06.08.2007 по 31.12.2007 року в сумі 599,57 грн., з 22.05.2008 по 31.12.2008 року в сумі 715,23 грн., з 01.01.2009 по 31.12.2009 року в сумі 1240,20 грн., з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року в сумі 1125,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 81, ч. 4 п. 5, 88 ЦПК України, з Державного бюджету України на користь позивача необхідно стягнути сплачені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн., відповідно до пункту 34 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» з Державного бюджету України на користь позивача необхідно стягнути сплачені ним судовий збір у розмірі 8,50 грн.

Outcome: partial