Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

В червні 2010 року в Рівненський міський суд надійшов позов ВАТ «Рівнеазот» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначалось, що відповідно до спільного рішення адміністрації ВАТ «Рівне азот» та профкому від 28.06.1994 року ( протокол № 120) [PERSON] для тимчасового проживання на час роботи на підприємстві надана жила площа в гуртожитку №4 за адресою: м.Рівне,вул.Макарова,42 кім. 144. 05.10.1994 року за зазначеною адресою проведена реєстрація членів його сім»ї. Враховуючи, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з 1996 року просять визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Письмових заперечень відповідачів на позовні вимоги ВАТ «Рівнеазот» суду не надано. Представник позивача повністю підтримала позовні вимоги в суді. Додатково пояснила, що відповідно до матеріалів перевірки паспортного режиму на відповідність реєстрації громадянина та фактичного проживання в гуртожитку встановлено, що відповідачі з 1996 року фактично не проживають. Вказане підтверджуються актами та поясненнями мешканців гуртожитку. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради не заперечує щодо задоволення даного позову. Визнання неповнолітнього [PERSON],28.04.1995 року ,таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в гуртожитку за вказаною адресою не є обмеженням його прав, оскільки факт його не проживання за місцем реєстрації ,свідчить про те, що житлом він забезпечений. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з 21.08.2002 року він разом зі своєю сім»єю проживає в гуртожитку № 4 за адресою Макарова 42 в кімнаті № 144.Із вказаного часу в даній кімнаті сім»я [PERSON] не проживає .однак там приписані. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 27.10.2007 року вона працює комендантом гуртожитку № 4 за адресою Макарова 42 в м.Рівне. Із зазначеної дати відповідачі фактично в гуртожитку не проживають. Відповідачі, будучи попередженим про час і місце слухання справи судовою повісткою, в судове засідання повторно не зявився. Вважається за доцільне за згодою представника позивача розглянути справу без участі відповідача з ухваленням заочного рішення на підставі наявних доказів в порядку ст. ст..224-228 ЦПК України. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено на підставі досліджених доказів , пояснень учасників судового процесу, що відповідно до витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно будівля гуртожитку № 4 по вул.Макарова,42 належить ВАТ «Рівнеазот». Відповідно до спільного рішення адміністрації ВАТ «Рівнеазот» та профкому від 28.06.1994 року ( протокол № 120) [PERSON] для тимчасового проживання на час роботи на підприємстві надана жила площа в гуртожитку №4 за адресою: м.Рівне,вул.Макарова,42 кім. 144. 05.10.1994 року за зазначеною адресою проведена реєстрація членів його сім»ї.28.04.1995 року у вказаному приміщенні зареєстрований неповнолітній син [PERSON] Відповідно до матеріалів перевірки паспортного режиму з 01.11.2006 року по 19.04.2010 року на відповідність реєстрації громадянина та фактичного проживання в гуртожитку встановлено, що відповідачі з 1996 року фактично не проживають, однак не зняті з реєстрації по зазначеній адресі. У відповідності до положень ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї без поважних на те причин за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в гуртожитку №4 за адресою: м. Рівне, вул. Макарова, 42 кім. 144 більше шести місяців, фактично понад 10 років, без поважних на те причин, вони втратили право користування жилою площею, та, в порядку ст.72 ЖК України, підлягає до визнання їх такими, що втратили право користування житлом в судовому порядку. За наведених обставин, оцінюючи встановлені судом обставини у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними доказами, такими, що підлягають до задоволення.. Згідно положень ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення судом позовних вимог, судові витрати покладаються солідарно на відповідачів в повному обсязі. Відповідно, вимоги про відшкодування судових витрат підлягають до задоволення. На підставі викладеного, ст.71, ст.72 ЖК України,

Outcome: approved