Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про виключення з акту опису й арешту майна від 16.10.2007 року 1/2 частини житлового будинку по вул.Березовій, 125 в м.Дубровиця Рівненської області. В обгрунтування своїх вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечує проти виключення з акту опису й арешту майна від 16.10.2007 року 1/2 частини житлового будинку по вул.Березовій, 125 в м.Дубровиця Рівненської області. Представник відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції [PERSON] вказує, що позивач вже зверталась до суду з позовом про визнання права власності на весь будинок та виключення його з акту опису й арешту, в задоволенні якого їй було відмовлено, тому її позовні вимоги не підлягають до задоволення. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечує проти виключення з акту опису й арешту майна частину житлового будинку по вул.Березовій, 125 в м.Дубровиця Рівненської області. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом, 29 квітня 2001 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб в відділі РАГСу Дубровицького районного управління. 29 липня 2004 року [PERSON] купив житловий будинок по вул.Березовій, 125 в м.Дубровиця Рівненської області. 16 жовтня 2007 року державним виконавцем відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа №2-520 від 20.12.2006 року Дубровицького райсуду про стягнення з [PERSON] 51696 грн та 1500 грн щомісячно, починаючи з 01.12.2006 р. по 01.03.2008 р. на користь [PERSON] було описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику, в т.ч. на житловий будинок по вул.Березовій, 125 в м.Дубровиця Рівненської області. Ягідно з ч.І ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи те, що, житловий будинок по вул.Березовій, 125 в м.Дубровиця Рівненської області був придбаний подружжям за час шлюбу, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та беручи до уваги, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає, що 1/2 частину вказаного житлового будинку слід виключити з акту опису й арешту майна від 10 жовтня 2007 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved