Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача [PERSON], у якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання до суду позову і до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до 25 грудня 2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що 19 лютого 2008 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Згодом шлюб було розірвано. Дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, проте відповідач достатньої матеріальної допомоги не надає. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила суду про те, що, на її думку, є всі дані для задоволення її позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, зокрема, визнав повністю позовну вимогу щодо необхідності стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі, запропонованому позивачем, а позовну вимогу про стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини не визнав повністю, та пояснив суду про те, що він глибоко переконаний у відсутності підстав для стягнення аліментів на утримання позивача. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, убачає за необхідне позов задовольнити частково за наступних обставин. Відповідно до даних письмових доказів судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2008 року, що підтверджується відомостями копії свідоцтва про шлюб (а.с. 4). 25 грудня 2008 року відповідач народила сина [PERSON] і в актовому записі про народження цієї дитини №04 та у свідоцтві про народження серії 1-ЕЛ №068680, що складені відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області 13 січня 2009 року, як батько записаний відповідач. Про це свідчать дані копії свідоцтва про народження зазначеної дитини (а.с. 2). Шлюб між сторонами на даний час розірвано, на що вказують відомості копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 24 березня 2010 року (а.с. 3). Малолітній [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем, що доводиться даними довідки з виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області (а.с. 7). Відповідач є працездатним, обіймає посаду в державній установі і може надавати позивачеві матеріальну допомогу, на що вказують відомості довідки про доходи відповідача (а.с. 19). Сторонами не надано суду доказів про те, що між ними існує домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини та позивача. За змістом ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України суд застосовує способи захисту прав та інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При відсутності у даній справі домовленості між сторонами про добровільну сплату аліментів суд керується вимогами закону, а саме тим, що згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища і від розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких умов обидві позовні вимоги про стягнення аліментів як на утримання дитини, так і на утримання позивача підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які мають бути стягнені з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд вважає, що заявлена частка є цілком відповідаючою обставинам справи з урахуванням вимог ст. ст. 182, 183 Сімейного кодексу України. Крім цього, визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини відовідачем визнається. В той же час суд вважає завищеним позивачем розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання колишньої дружини, оскільки такий розмір не співвідноситься з сутністю вимог ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, з якої вбачається, що суд має ураховувати величину можливості колишнього чоловіка надавати матеріальну допомогу, котра у контексті встановлених судом обставин справи не є дуже великою. Таким чином суд убачає за потрібне першу позовну вимогу щодо аліментів на утримання дитини задовольнити повністю із застосуванням стягнення з відповідача 1/4 частки його заробітку, а другу позовну вимогу стосовно аліментів на утримання позивача задовольнити частково зі зменшенням заявленої до стягнення частки доходу відповідача з 1/4 до 1/8. Ухвалюючи рішення на користь позивача, суд відхиляє доводи відповідача, висловлені у судовому засіданні із приводу невизнання позовної вимоги відносно сплати аліментів на утримання позивача, через те, що такі розуміння відповідача зовсім не спростовують положень ст. 84 Сімейного кодексу України про право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини.

Outcome: partial