Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

Позивач в липні 2010 року звернувся до суду з позовом про стягнення коштів посилаючись на те, що з 1967 року він працював у ВАТ «МГЗК», 20 квітня 2009 року він звільнився з ВАТ «МГЗК» в зв»язку з виходом на пенсію. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена допомога за багаторічну працю. Просить стягнути з відповідача 2155.83 грн. 17.08.2010 року позивач доповнив позовні вимоги та просив стягнути заохочення в сумі 2155 грн.83 коп. та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. В судове засідання позивач не з*явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представники відповідача [PERSON].Л. позов не визнала повністю та суду пояснила, що з 1.11.08 року підприємство знаходиться на простої, до колективного договору було внесено зміни Постановами № 256/53 від 15 грудня 2008 року, № 15/56 від 31.03.09 року, відповідно до яких виплата заохочення за багаторічну працю проводиться в розмірі 50% від суми, визначеної п.2.21. Внесені зміни не потребують реєстрації у Виконкомі, тому діяли з дати підписання. Завдана моральна шкода повинна підтверджуватись висновком судової експертизи. Представник третьої особи Первинної організації профспілки в судове засідання не заявився, по невідомій суду причині, про слухання справи повідомлений належним чином. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню. Позивач працював у ВАТ "МГЗК'" з 1967 року. 20 квітня 2009 року позивача було звільнено за власним бажанням в зв*язку з виходом на пенсію. Оскільки стаж позивача становить понад 30 років, він має право на отримання разового заохочення у розмірі трьох з половиною середньомісячних зарплат, що становить 4301,66 грн. При отриманні розрахунку позивачу було нараховано та сплачено лише 50 % від необхідної суми, а саме 2155,83 грн. Відповідач посилаювся на те, що згідно постанов прийнятих адміністрацією та профспілковим комітетом, були внесені зміни в п.2.21 Колективного договору, і нарахування та виплату разового заохочення при виході працівника на пенсію за багаторічну добросовісну працю необхідно проводити у розмірі 50 %. Згідно п.2.21 Колективного договору, укладеного між первинною профспілковою організацією та адміністрацією ВАТ МГЗК на 2008 р., який діє на 2009-2010 р.р., було передбачено, що правління сплачує разове заохочення при виході працівника на пенсію за багаторічну добросовісну працю, розмір якого залежить від безперервного стажу роботи на комбінаті перед виходом на пенсію. Оскільки стаж позивача становить понад 30 років, він має право на отримання разового заохочення у розмірі трьох з половиною середньомісячних зарплат, що становить 4301.66 грн. Відповідно до ст.. 14 Закону України «Про колективні договори та угоди України» зміни та доповнення до колективного договору, протягом строку його дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором. Порядок ведення переговорів з питань розробки, укладення або внесення змін до колективного договору, згідно ст„ 10 Закону визначається сторонами і оформлюється відповідним протоколом. Як встановлено, зміни до Колективного договору не обговорювались у трудовому колективі, і як наслідок не оформлювався протокол переговорів з питань розробки змін до колективного договору. На день розгляду справи обмеження по виплатам по п.2.21 колдоговору, що діяли до 01.01.10 року, згідно постанов адміністрації і профспілки „ 256/53 від 15.12.08 року, 15/56 від 31.03.09 року, № 72/5 від 15.09.09 року в подальшому не були продовжені адміністрацією та профспілкою. Про внесенні зміни до Колективного договору працівникам не повідомлялось. На цей час діє Колективний договір між профкомом та трудовим колективом на 2008 р., прийнятий на конференції трудового колективу 21.12.2007 р. та зареєстрований виконавчим комітетом Марганецької міської ради, без будь -яких змін та доповнень. 04 червня 2010 року позивач звернувся до ВАТ «Марганецький ГЗК» із заявою про виплату йому 50 % заохочення. 24 червня 2010 року відповідач надав відповідь відповідно, до якої спільною Постановою адміністрації та профспілки № 15/56 від 31.03.09 року внесено зміни до колективного договору та з 1 квітня 2009 року нарахування та виплата одноразового заохочення проводити в розмірі 50 % від норм, передбачених п.2.21 Колективного договору. До розгляду можливості нарахування та виплати частини, яка залишилася звільненим працівникам повернутися при поновленні в повному обсязі обєму роботи по виробництву та реалізації товарної продукції та поліпшенню фінансового стану комбінату. Вважаючи те, що на день розгляду справи обмеження по виплатам по п.2.21 колективного договору не продовжені адміністрацією та профспілкою, не переглянуті норми виплат одноразової допомоги при виході працівника на пенсію та не внесенні належним чинном зміни до колективного договору, суд вважає, що діють норми встановлені колективним договором. Доводи відповідача в тому, що на момент звільнення позивача в зв*язку з виходом на пенсію діяли зміни у колективному договорі п.2.21 згідно яких одноразова допомога при виході робітника на пенсію складає 50 % від норм передбачених п. 2.21 колективного договору, суд відноситься критично, оскільки в Постанові зазначено, що до можливості нарахування та виплати частини належної звільненим працівникам суми, яка залишилась повернутись при поновленні роботи підприємства. Виходячи з цього підприємство визнає, що у звільнених працівників залишилась частина належної їм суми. Спільні постанови, які призупиняли нарахування та виплату сум діяли до 01.01.2010 р. Суд вважає, що відповідач повинен повернути позивачу суму недоплаченого разового заохочення при виході на пенсію передбаченого п. 2.21 Колективного договору в сумі. 2155.83 грн. Відповідно до ст.. 237-1 КЗ пП у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником проводиться відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що позивачеві нанесена моральна шкода несвоєчасною виплатою одноразового заохочення, він повинен був додавати додаткові зусилля для організації свого житгя, певний час позивач залишався без грошових коштів. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату в червні 2010 року. Відповідачем в задоволенні заяви було відмовлено. Але суд вважає, що справедливою і такою, що відповідає нанесеній шкоді є сума 500 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. [PERSON] 10,60,209,212, 214 ЦІ 1K України, суд, -

Outcome: partial