Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, в якому зазначила, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської обл. від 24 вересня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 2-х років обмеження волі. На підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року засуджений [PERSON] був звільнений від відбуття призначеного даним вироком покарання. Внаслідок нанесення [PERSON] її неповнолітній дитині тілесних пошкоджень, після перенесеного струсу мозку з стійким цефалічним та церебростенічним синдромом, стан її здоров'я значно погіршився. Після перенесеної травми у [PERSON] почалися часті і дуже сильні головні болі, які супроводжуються нудотою та запамороченням голови, полегшення яких можливе тільки при застосуванні медичних препаратів. Окрім цього вона почала часто втрачати свідомість. 15.11.2009 р. під час сильної головної болі [PERSON] встала піти на кухню випити необхідні ліки і втратила свідомість, впала на підлогу при цьому відбувся сильний забій руки і пролежала певний час поки не прийшла до свідомості. Після чого зателефонувала позивачці на роботу, та відразу викликала швидку допомогу і приїхала додому до дитини. Медичні працівники приїхали вчасно, відразу розпочали надавати їй необхідну допомогу: зміряли тиск, вкололи ліки, на забиту і опухлу руку наклали тугу пов'язку і запропонували відвести дитину у приймальне відділення лікарні для стаціонарного лікування. Але на той момент вони відмовилися від госпіталізації [PERSON], бо вона вже втрачала свідомість і вони своїми силами надавали їй допомогу, необхідні лікарські препарати, які вона вживала під час сильних головних болів у них теж були. Але стан здоров'я дитини зовсім не покращувався, постійна сильна слабкість організму, головний біль майже не вщухав, ліки майже не допомагали, дитина перебувала у дуже слабкому стані, майже весь час лежала бо під час ходьби дуже швидко втомлювалася і найбільше боялася несподіваної втрати свідомості. Через два дні 18.11.2009 року вони звернулися в Уманську міську лікарню і [PERSON] відразу було госпіталізовано на стаціонарне лікування у нейрохірургічне відділення з діагнозом наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (2008 р. струс головного мозку). В лікарні [PERSON] пройшла курс лікування і 25.11.2009 р. була виписана з нейрохірургічного відділення. Під час перебування у лікарні [PERSON] була надана медична допомога і призначено лікування загальна вартість якого склала 2728,56 (дві тисячі сімсот двадцять вісім) грн. 56 коп. із застосуванням таких лікарських засобів як: цераксон, тіоцетам, актовегін, церебралізин, мільгама, аскорбінова кислота, системи та диз.розчин на загальну суму 1729, 26 (одна тисяча сімсот двадцять дев'ять) тисяч 26 коп. Після виписки з лікарні вона постійно протягом 1 місяця вживала лікарські засоби, які були виписані лікарем, а саме: танакан, промістар, нейровітан на загальну суму 699, 30 (шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 30 коп. На даний час [PERSON] закінчила 11 клас і подає документи про вступ до вищого навчального закладу. Але у зв'язку з перенесеною черепно-мозковою травмою і важким наслідками [PERSON] в цьому році не зможе навчатися у іншому місті, бо потребує стороннього нагляду, тому що частий сильний головний біль, а головне раптова втрата свідомості можуть призвести до непередбачуваних негативних наслідків з ймовірним фізичним пошкодженням. Отже, внаслідок неправомірних дій відповідача дитині було завдано і моральну шкоду, яку позивач оцінює в 6000 гр. [PERSON] полягає у фізичному болю та стражданнях, а також у страху будь-якої миті і в будь-якому місці раптово втратити свідомість, яких [PERSON] зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2728 гр. 56 коп. (дві тисячі сімсот двадцять вісім грн. 56 коп.) і моральну шкоду в сумі 6000 (шість тисяч) грн., завдану ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та зазначила, що всі обставини викладені нею у позовній заяві. Додатково пояснила, що 15 листопада 2009 року, коли її дочка впала на підлогу, то при цьому вдарилась головою, внаслідок чого втратила свідомість. Про цю обставину позивачка у позові просто не зазначила. Вважає, що сильні головні болі, внаслідок яких дочка впала дома 15.11.2009 року, являються наслідок травми, яка була спричинена відповідачем під час вчинення злочину, тому він повинен нести всі витрати на подальше лікування дочки. Розмір моральної шкоди та в чому вона полягає позивач обґрунтувати у судовому засіданні не змогла, зазначивши, що їй так порекомендував адвокат. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що при винесенні відносно нього вироку у 2009 року, з нього було стягнуто на користь потерпілої як матеріальну, так і моральну шкоду. Вказав, що борг він погасив. Також зазначив, що позивачем не доведено той факт, що подальші травми дочки, повязані з травмою, за нанесення якої він був засуджений. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду від 24 вересня 2009 року [PERSON] засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України по факту заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричини короткочасний розлад здоровя, і йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року [PERSON] звільнений від відбування покарання. Цим же вироком з засудженого стягнуто на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1419 грн. 25 коп., а також 3000 гривень моральної шкоди. Згідно свідоцтва про народження серії І-СР №299817 [PERSON] народилась 20.08.1993 року. Матірю зазначена [PERSON], батьком [PERSON]. Згідно витягу з медичної картки №6051 стаціонарного хворого неврологічного відділення Уманської ЦРЛ, [PERSON], [INFO], була госпіталізована 18.11.2009 року, виписана 25.11.2009 року, основний діагноз наслідки перенесеної ЧМТ. У відповідності до довідки №58 від 25.11.2009 року про тимчасову непрацездатність дитини, яка відвідує школу, виданої Уманською ЦРЛ, [PERSON] звільнена від занять з 18.11.2009 року по 25.11.2009 року, діагноз захворювання наслідки перенесеної ЧМТ (2008 р. струс гол. мозку). Згідно довідки №46 від 16.09.2010 року Уманського районного відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції, яка видана [PERSON], [INFO], заборгованості по сплаті боргу в сумі 4419,25 грн. на користь [PERSON], станом на 16.09.2010 року не має, а також зазначено дати сплати боргу. У відповідності до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична , яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч.2 ст.1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). У судовому засіданні позивачем не доведено той факт, що внаслідок заподіяних її дочці злочином тілесних ушкоджень, її стан погіршився, внаслідок чого вона, зокрема 15.11.2009 року впала та втратила свідомість. З даного приводу відсутня відповідна судово-медична експертиза, яка б встановила причинний звязок між заподіяними під час злочину тілесними ушкодженнями та погіршенням стану здоровя потерпілої в подальшому, що призвело до її падіння та необхідності подальшого лікування. Відповідних клопотань про призначення судово-медичної експертизи позивачем не заявлялось, тому виходячи з принципу змагальності, суд позбавлений можливості з власної ініціативи забезпечувати сторонам у справі докази. При цьому суд бере до уваги той факт, що зі слів позивачки її дочка 15.11.2009 року, упавши, вдарилась головою, після чого з 18.11.2009 року отримувала лікування. Тобто, лікування могло бути повязане і з падінням 15.11.2009 року, а не з подіями 25 квітня 2008 року (час вчинення злочину). А як зазначалось вище, звязку між отриманою травмою 25.04.2008 року, та падінням 15.11.2009 року, позивачем не доведено. У звязку з цим не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, так як позивачем така шкода не доведена, не обґрунтована. Посилання позивача на положення статті 1206 ЦК України безпідставне, так як вказана стаття передбачає відшкодування витрат закладові охорони здоровя, а не фізичній особі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed