Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконною вимоги про збільшення відсоткової ставки по кредитному договору та зміни умов кредитного договору. Послалася на те, що 20 лютого 2008 року вона уклала кредитний договір в Полтавському РУ ПАТ КБ « ПриватБанк» , відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 11890 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних, винагороди за проведення додаткового моніторингу'. Згідно п. 8.1 даного Договору їй був встановлений щомісячний платіж у розмірі 155,55 доларів США. З 15 жовтня 2008 року їй збільшили відсоткову ставку за користування кредитом до 15.12% річних, а з 2 березня 2009 року збільшили до 17, 52 % річних. Вона вважає, що підвищення відсоткової ставки за користування кредитом порушує її права, є дискримінаційною та суперечить вимогам ЗУ « Про захист прав споживачів». Просила визнати незаконною вимогу відповідача про зміну в односторонньому порядку збільшення розміру відсоткової ставки за кредитним договором до 15,2 % та в подальшому до 17.2% річних та зобовязати відповідача зменшити розмір відсоткової ставки за користування кредитом відповідно до пункту' 8.1 кредитного договору, а саме зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних, винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка визначалась на час укладення кредитного договору 20.02.2008 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити з зазначених в позовній заяві підстав. Представник відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи. Враховуючи клопотання представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення в порядку ст.224,225 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.02.2008 року між позивачем та ПАТ КБ « ПриватБанк» був укладений кредитний договір № PLE0GА00001115 про надання кредиту' в сумі 11890 доларів США на споживчі цілі ( споживчий кредит) зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Позивач, за весь час дії кредитного договору, жодного разу не порушив його умови, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача. Пункт «г» ч. 2 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» передбачає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживачу у письмовій формі тип відсоткової ставки. Таке саме правило встановлене постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808. Постановою НБУ № 361 від 02.08.2004 року визначене чітке визначення понять « фіксована процентна ставка» і « змінна процентна ставка». Фіксована - не підлягає перегляду протягом часу дії договору, змінна - підлягає. Виходячи зі змісту кредитного договору', укладеного між сторонами, то банк при укладанні договору не повідомив позивача про тип відсоткової ставки, а лише зазначив, «зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця, в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних, винагороди за проведення додаткового моніторингу». Не визначення типу відсоткової ставки потягло за собою не визначення можливих меж коливання сплати процентної ставки за користування кредитом, а отже позивач був позбавлений можливості визначитись наперед з розміром відсотків за користування кредитом протягом дії кредитного договору, не отримав повної та об»єктивної інформації про ціну послуги, що вплинуло на вільний та компетентний вибір позивача при обиранні кредитодавця та суперечить підпункту 2 ч. 4 ст.11 ЗУ « Про захист прав споживачів» , яка містить положення щодо обовязкового детального розпису загальної вартості кредиту для споживача. Пунктом 2.3.1 Кредитного договору' передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору, зміни облікової ставки НБУ, зміні відрахувань у страховий ( резервний) фонд або зміні середньо виваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті ( по статистиці НБУ). Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньо виважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Надіславши листи про підвищення відсоткової ставки до за кредитним договором відповідач зазначив підстави для підвищення процентної ставки ті, які зазначені в договорі, а також і ті, які не обумовлені договором , а саме « здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та\\або кредитами , або зміни у грошово - кредитній політиці НБУ, підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ),підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами « овернайт» НБУ з дати укладення кредитного договору чи останнього перегляду відсоткової ставки, з метою виконання зобов»язань перед своїми вкладниками», конкретно не надавши відомостей, економічних обґрунтувань , розрахунків, які стали підставою для підвищення відсоткової ставки. З листа Управління Національного банку України в Полтавській області вбачається, що з 20.02.2008 року по 02.03.2009 року рівень облікової ставки Національного банку України зріз на 2 пункти (а.с.ЗЗ), що є меншим за розмір збільшення процентної ставки за кредитом. Як вже зазначалось вище відповідач у пункті 8.1 визначив розмір процентів за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Якщо зробити математичні розрахунки, то річна відсоткова ставка за користування кредитом, відповідно до розміру встановленої щомісячної відсоткової ставки за користування кредитом, становить 12%, а отже направляючи листи про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, відповідач мав би виходити з умов пункту 8.1 кредитного договору та визначити розмір підвищення відсотків за користування кредитом помісячно, але відповідач порушив умови договору та вказав позивачеві про збільшення відсоткової ставки до 15,12% річних, а в подальшому до 17,52% не зазначивши її збільшення відповідно до умов договору, а саме розмір щомісячної відсоткової ставки. При цьому незрозуміло, які саме розрахунки були проведені для визначення 15,12 та 17,52 відсотків річних. Пунктом 8.1 кредитного договору відповідач, враховуючи розмір відсоткової ставки за користування кредитом та розмір винагороди за надання фінансового інструменту' у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних, винагороди за проведення додаткового моніторингу, визначив розмір щомісячних платежів по кредитному договору у розмірі 155,55 доларів США, що становить більш ніж 1% відсоток від суми 11890 доларів США. Приймаючи до уваги визначену кредитним договором відсоткову ставку за користування кредитом 1% за місяць, то виходить, що до цього платежу включена щомісячна винагорода, передбачена договором, бо чиста відсоткова ставка за користування кредитом на рік складає 12%. Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що «позичальник сплачує Банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в пункті 8.1 даного договору. Якщо згідно п. 8.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому роз.мірі( зазначеному в п. 8.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі». Отже пропонуючи позивачеві сплачувати відсоткову ставку за кредитним договором у сумі 15.12 % річних та в подальшому в сумі 17,52%, позивач включив до цього розміру і винагороду, ставка якої, згідно умов договору, є фіксованою і підвищенню не підлягає. Згідно підпункту 4 п. 5 ст. 11 ЗУ « Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зміна відсоткової ставки за користування кредитом, є дискримінаційною стосовно позивача. Примушення позивача погодитися на підвищення відсоткової ставки за кредитом є порушенням ч.ч. 1-2 ст, 18 ЗУ « Про захист прав споживача» Зокрема ч.ч. 1-2 ст. 18 цього Закону передбачено: « продавець, виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача, а також встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно п. 3.5 постанови правління НБУ України від 10.05.2007року № 168 банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише при настанні події, не залежної від волі сторін, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв»язку з волевиявленням однієї із сторін ( зміни кредитної політики банку). Оскільки відповідачем не у відповідності до вимог кредитного договору, ЗУ « Про захист прав споживачів» , постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року в односторонньому порядку були внесені зміни до кредитного договору про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом та нарахована сума платежів по кредитному договору з урахуванням підвищення відсоткової ставки , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконною вимогу ПАТ КБ « Приватбанк» про зміну в односторонньому порядку збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору укладеному між позивачем та банком та залишення сплати кредитного договору відповідно до п 8.1 цього кредитного договору на час його укладання зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Outcome: approved