Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

В квітні 2009 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради про поновлення її на роботі на раніше займаній посаді технічного працівника Новоукраїнського будинку культури , про скасування розпорядження [PERSON] сільської ради 13-08ср від 31 жовтня 2008 року про її звільнення з роботи по п.1 ст.40 КЗпП країни та просила стягнути в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 15000 грн.(а.с.2) В попередньому судовому засіданні подала доповнену позовну заяву (а.с.11) , в якій збільшила обєм заявлених нею позовних вимог, залишивши первісні вимоги, та доповнивши їх вимогами, в яких просила стягнути заборгованість по заробітній платі за період роботи з 1 жовтня 2007 року по 1 квітня 2009 року в сумі 9585 грн виходячи з мінімальної заробітної плати в Україні, крім цього скасувати розпорядження [PERSON] сільської ради №9-ср від 27.09.2007 року про скорочення 0,5 посади технічного працівника Новоукраїнського будинку культури. В ході судового розгляду справи подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с.133), та просила: - скасувати розпорядження Ново української сільської ради ради 13-08ср від 31 жовтня 2008 року про її звільнення з роботи по п.1 ст.40 КЗпП України: - поновити її з 1 жовтня 2007 року на роботі на раніше займаній посаді технічного працівника Новоукраїнського будинку культури : - стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.01.2008 локу по 31.10.2008 року в сумі 5240 грн: - стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.10.2008 року ло день винесення судового рішення в сумі 12131,50 грн: стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Відповідач [PERSON] сільська рада позов не визнала , доводили в суді , що [PERSON] звільнено з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] , підтримали заявлені позовні вимоги, суду пояснили, що [PERSON] з 1982 року працювала технічним працівником Новоукраїнському будинку культури. Тривалий час їй не виплачували заробітну плату, рслуючи вимоги ст. 115 КзпП України , посилаючись на відсутність коштів. Тому для стягнення заборгованості по заробітній платі вона вимушена була звернутися до суду. 19 березня 2009 року під час розгляду у суді її справи про стягнення заробітної плати [PERSON] сільська рада надала в суд розпорядження від 31 жовтня 2008 року , яким вона, звільнена з роботи в звязку з скороченням штату з 1 жовтня 2007 року . Вважає розпорядження відповідача щодо скорочення її посади та звільнення її з роботи незаконним, та таким , яке проведено з порушенням вимог трудового законодавства, а саме ст.32, , 47, 49-2, 103 , 117 КЗпП України, її не було попереджено про скорочення 0,5 посади техпрацівника, також її не було попереджено про звільнення з роботи за скороченням штату, при звільненні її не ознайомлено з наказом про звільнення, в звязку з чим вона продовжувала виконувати свої трудові функції. Тому просила задовольнити її позовні вимоги, скасувати незаконні розпорядження [PERSON] сільської ради, поновити її на роботі , стягнути заробітну плату та середний, заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17371,50 грн. Представники [PERSON] сільської ради [PERSON], секретар сільської ради, представники за дорученням [PERSON], [PERSON] , в попередньому судовому засіданні, не визнали позов. Вважають, що по-перше [PERSON] пропустила місячний строк для звернення в суд за захистом порушених прав, оскільки про звільнення дізналась саме 31 жовтня 2008 року , коли відмовилась підписати наказ про звільнення, а не в судовому засідані. Крім цього, вважають , що її чоловік [PERSON], директор Новукраїнського будинку культури, займався службовим підробленням, коли складав табелі робочого часу та вказував, що [PERSON] починаючи з жовтня 2007 року виходила на роботу, (а.с.45,34). Заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи, давши оцінку обгрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом в ході розгляду справи встановлено із пояснень сторін, що [PERSON] будинок культури с.Новоукраїнка Роздільнянського району є культурним закладом соціальної сфері с.Новоукраїнка , знаходиться на балансі [PERSON] сільської ради . В підтвердження цього суду були надані штатні розписи Новоукраїнського будинку культури з 2000 року (а.с.83-87), які затверджувались [PERSON] сільською радою, крім цього судом встановлено, що працівники будинку культури отримували заробітну плату в [PERSON] сільській раді. Також із наданих суду штатних розписів Новоукраїнського будинку культури судом встановлено, що ними передбачено штат даної установи у складі директора будинку культури та технічного працівника . В ході дослідження судом тривалості роботи [PERSON] на посаді технічного працівник Новоукраїнського будинку культури судом встановлено наступне . Згідно дублікату трудової книжки [PERSON] , виданого [PERSON] сільською радою , [PERSON] працювала на посаді технічного працівника будинку культури з 1 листопада 1982 року на підставі розпорядження голови [PERSON] сільської ради вії 1 листопада 1982 року .(а.с.6). Представник відповідача [PERSON] пояснила в суді, що даний дублікат книжки вона видала [PERSON] в 2009 році , помилково вказавши дату видачі 01.11.1982 року, запис про прийом на роботу [PERSON] вона здійснила на підставі наявної в архівах ради заяви [PERSON] від 25 жовтня 1982 року (а.с.28) про прийом її на роботу на посаду техпрацівника, а також табелів обліку робочого часу .(а.с.33) Із пояснень представників відповідача встановлено, що в [PERSON] сільській раді не збереглися розпорядження та рішення ради , в тому числі по кадровим питаннях за період діяльності ради до 2006 року, а тому відсутні розпорядження і про прийом на роботу [PERSON] .(а.с.27) . Між тим судом в ході розгляду справи витребувано копію трудової книжки, належно завірену управлінням Пенсійного фонду в Роздільнянському районі, яка надавалась в ці органи [PERSON] для призначення їй пенсії.(а.с.43) Згідно даної трудової книжки [PERSON] була прийнята на роботу на посаду технічного працівника Ново українського будинку культури 21 жовтня 1991 року на підставі наказу від 20.10.1991 року та звільнена з займаної посади 18 липня 1994 року на підставі наказу голови [PERSON] сільської ради . Дані записи також не можливо підтвердити відповідними наказами в звязку з відсутністю їх в [PERSON] сільській раді. Таким чином записи в дублікаті трудової книжки [PERSON] та копії оригіналу її трудової книжки про періоди роботи не співпадають. Тому для підтвердження того факту, що на період звільнення з роботи в 2007- 2008 роках [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з [PERSON] сільською радою суд приймає до уваги чинне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 2 липня 2009 року по цивільній справі №2-101/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] лльської ради про стягнення заробітної плати.(а.с.117), яке залишено в силі ухвалою -пеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2009 року (а.с.118) Так із ухвали апеляційного суду судом встановлено, що [PERSON] працювала в [PERSON] сільській раді з 1 листопада 1982 року . Цими ж судовими рішеннями було частково задоволено вимоги [PERSON] , стягнено на її користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з 2000 року по 1 січня 2008 року в сумі 15261,51 грн, цим же судовим рішенням встановлено, що мало місце порушення вимог ст.103 КЗпП України , так як [PERSON] сільська рада незаконно зменшила заробітну плату [PERSON] та змінила її умови праці , нараховуючи їй заробітну плату за 0, 5 посади технічного працівника . Оскільки даним рішенням стягнено заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період то 1 січня 2008 року, то даним рішенням і встановлено, що станом на 01.01.2008 року [PERSON] 1 О. продовжувала працювати в Новоукраїнському будинку культури на посаді технічного трацівника , її оклад був встановлений на рівні мінімальної заробітної плати, встановленої в Україна і складав 460 грн. Дані обставини встановлені в судовому порядку і подальшого доведення не потребують. 31.10.2008 року згідно розпорядження Новоукраїнського сільського голови [PERSON] №13-08 ср [PERSON] була звільнена з роботи з займаної посади технічного градівника за п.1 ст.40 КЗпП України в звязку з скороченням штату з 1 жовтня 2007 року. Судом також встановлено, що профспілкова організація в даних установах відсутня. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівнику виплачується регулярно, не рідше двох разів на місяць. Оскільки розпорядження про звільнення [PERSON] з роботи з 1 жовтня 2007 року було шано лише через рік - 31.10.2008 року , до видачі наказу [PERSON] продовжувала працювати на займаній посаді, що підтверджується табелями обліку робочого часу (а.с.69.81) , однак в установлені строки заробітну плату не отримувала. Будь-яких розпоряджень про її звільнення починаючи з 1 жовтня 2007 року по 31.10.2008 іку не видавалось, за період з 1 жовтня 2007 року по 1 січня 2008 року на її користь вже стягнено заборгованість по заробітній платі рішенням Роздільнянського районного суду від 2 липня 2009 року , суд вважає що за період з 01.01.2008 року по день видачі наказу про звільнення на користь [PERSON] належить стягнути саме заборгованість по заробітній платі , виходячи з мінімального розміру заробітної плати , так як в цей період має місце порушення ке ст.115 КЗпП України щодо порушення термінів виплати заробітної плати. Доводи відповідача про те, що [PERSON] не виходила в цей час на роботу, а директор будтинку культури [PERSON] , який є її чоловіком підробляв табеля виходу її на роботу, є голослівними і не підтверджені допустимими доказами. Так в вказаний період мінімальна заробітна плата в Україні відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік складала 515 грн, за період з 01.01.2008 року по 01.10.2008 року 525 грн, за період з 01.10.2008 року 545 грн. Заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2008 року по 31.10.2008 року склала 5240 грн. 515 грн хЗм + 525 грн хбм + 545 грн х 1 м = 5240 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість пв заробітній платі за період роботи з 01.01.2008 року по 31.08.2008 року в сумі 5240 грн. Оскільки скорочення штату це не одномоментна дія, порядок звільнення працівників по даній підставі регламентовано ст.49-2 КЗпП України , та при цьому судом враховуються і розяснення Пленуму Верховного Суду України Про порядок розгляду трудових спорів, п.19 якого розяснено , що розглядаючи трудові спори , повЯзані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зЯсувати , чи дійсно у відповідача мали місце скороченні чисельності або штату працівників, , чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників , які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, щодо відмови працівника від переведення на іншу роботу, чи не користувався даний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У всіх випадках звільнення по п.1 ст.40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг та компенсацій, передбачених главою 111-А КЗпП України. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівників персонально попередже\-не пізніше чим за 2 місяці. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до віл;« державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівників із зазначенням йога професії, спеціальності кваліфікації та розміру оплати праці. Одночасно з попередженням м звільнення адміністрація пропонує працівнику іншу роботу Виходячи з вимог Пленуму Верховного суду України , судом досліджувалося питання чи мало місце скорочення штату працівників та відповідні зміни в організації праці в. Новоукраїнському будинку культури. Так судом встановлено, що в 2007 році на розгляд сесії [PERSON] сільської ради було винесено рішення щодо доцільності роботи Новоукраїнського будинку культури. На розгляд цього питання були наданні висновки та акти постійної комісії з питань планування бюджету та фінансово-економічних питань [PERSON] сільської ради (а.с.47,48), в яких зазначалось про відсутність опалення в будинку культури, про значне скорочення культурно - масових заходів, відсутність роботи гуртків, відсутність необхідності роботи працівників даного зашшр повний робочий день. Нормативно закріплено законодавством право власника чи уповноваженого ним орган визначати штат і чисельність працівників, тому розпорядженням Новоукраїнського сільського голови [PERSON] №9-ср від 27.09.2007 року (а.с.31) та рішенням [PERSON] сілької ради від 3 жовтня 2007 року відповідно до Закону України Про місцеве самоврядуваня в Україні було прийнято рішення про скорочення штату працівників Новоукраїнського будинку культури (а.с.30) , та фактично затверджено новий штатний розпис будинку культур і , який встановлено 0,5 посадового окладу директора та скорочено 0,5 посади технічного працівника. Дані органи діяли в межах наданих їм повноважень. Однак дані рішення [PERSON] сільської ради є лише рішеннями, які підтверджу- той факт, що мали місце зміни в організації виробництва та скорочення штату працівників. Далі повинно було відбутися вивільнення працівників , яке повинно було бути проведен: з дотриманням вимог глави 111-А КЗпП України. Відповідач, вважаючи, що на день винесення рішення [PERSON] сільської ради від 3 жовтня 2007 року [PERSON] вже працювала вже на 0,5 посади техпрацівника, тому мала місце рішення про її звільнення з роботи. Суд вважає, що звільнення [PERSON] з роботи з посади технічного працівника здійсненно з грубим порушенням трудового законодавства України , а саме : - порушення вимог ст.32 КЗпП Україн, так як змінюючи умови оплати праці [PERSON] відповідач [PERSON] сільська рада в односторонньому порядку прийняли рішення від 1 жовтня 2007 року та 3 жовтня 2007 року з питання оплати праці [PERSON], які погіршують умови її праці , відповідач не довів до відома [PERSON] наявність рішення та розпорядження [PERSON] сільської ради щодо скорочення 0,5 посади технічного працівника від З жовтня 2007 року , не попередив її про зміну істотних умов праці за 2 місяці ні письмово, ні усно : - в порушення вимог ст.49-2 КЗиП України відповідач не довів до відома служби зайнятості про проведення вивільнення працівників: - в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України відповідач не попередив [PERSON] про звільнення її з роботи в звязку з скороченням штату за 2 місяці, не запропонував іншу роботу, не перевірив підстави наявності в неї переважного права на залишення на роботі: При цьому суд не приймає до уваги надане в судовому засіданні розпорядження [PERSON] сільської ради від 25 серпня 2008 року за №10-08 , яким начебто [PERSON] попереджалась про її звільнення з роботи 25 серпня 2008 року і при ознайомленні з наказом про звільнення відмовилась від його підпису.(а.с.62) Так допитані по справі в якості свідків колишній голова [PERSON] та свідок [PERSON] в суді підтвердили, що з даним розпорядженням [PERSON] особисто не ознайомлювали. Про це сказали її чоловікові [PERSON] , який працював директором будинку культури, з його слів зробили відмітку в розпорядженні про те, що [PERSON] відмовляється від підпису на розпорядженні від 25.08.2008 року. - відповідно до ст.47 КЗпП України в день звільнення працівника власник повинен видати йому трудові книжку, копію наказу про звільнення та провести розрахунок. В порушення вимог ст.47 КЗпП України копію наказу про звільнення , трудову книжку [PERSON] видано не було. Знову ж таки досліджувалися судом відмітки на наказі, про те, що начебто при ознайомленні [PERSON] з наказом про звільнення, вона відмовилась від його підписання, що засвідчили и свідки [PERSON],, [PERSON], [PERSON]. Однак достовірно було встановлено, як і по обставинам ознайомлення з розпорядженням про звільнення з роботи від 25.08.2008 року , із пояснень [PERSON] та [PERSON], що з наказом про звільнення в установленому законом порядку [PERSON] ознайомлена не була і в присутності цих свідків [PERSON] особисто від підпису наказу не відмовлялась. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави , працівник повинен бути судом поновлений на роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі , суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки [PERSON] незаконно було звільнено з роботи наказом від 31 жовтня 2008 року з 1 жовтня 2007 року , вона підлягає поновленню на роботі з 1 жовтня 2007 року . При цьому оскільки даним рішенніям суду на користь [PERSON] станом на 31.08.2010 року стягнено заборгованість із заробітної плати, то середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з дати видачу наказу про звільнення тобто з 31.08.2010 року. Розрахунок заробітної плати для визначення середнього заробітку судом здійснено виходячи з заробітної плати за 2 останні місяці роботи, що передували звільненню , якими є вересень та жовтень 2008 року : Вересень - 525 грн, жовтень - 545 грн, кількість днів вимушеного прогулу з 31.08.2008 року 21.09.2010 року складає 692 дні. Розрахунок : (525 грн +545 грн):61 день х 692 дні = 12137,68 грн. Таким чином з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12137,68 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди [PERSON] в порядку ст.237 -1 КЗпП України то суд вважає, що їй належить відмовити в цій частині позову , так як в судовому порядку позивач [PERSON] не довела факт завдання їй незаконним звільненням моральної шкоди, а понесені нею матеріальні збитки відшкодовано шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Одним з доводів відповідача щодо необхідності відмовити позивачу в позові є порушень і терміну звернення до суд за захистом порушених прав. Відповідно до ст.233 КЗпП України встановлено місячний строк для звернення в суд і| заявою про вирішення трудового спору по справам про звільнення з роботи з дня врученні копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Так судом встановлено, що наказ про звільнення [PERSON] з роботи було видано 31 жовтня 2008 року, в установленому законом порядку наказ [PERSON] вручено не було, почті він їй також не направлявся, як і не поверталася їй трудова книжка. Тому суд приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що наказ вона отримала лише в судовому засіданні при розгляді справи про стягнення заборгованості по заробітній платі 14 березня 2009 року і вважає, саме цей день датою, коли позивач дізналася про порушення трудових прав і звільнення її з роботи. В суд [PERSON] з позовом про поновлення на роботі звернулася 01.04.2009 року, тобто в установлений ст.233 КЗпП України місячний термін. Судовий збір по справі складає 173, 77 грн, збір на ІТЗ судового розгляду справи в суді 120 грн, які належить стягнути з відповідача на користь держави та судових установ. На підставі викладеного, ст. п.іч.1 ст.40, 49-2, 115, 117, 233, 234, 235, 237-1, 238 КЗеТ України,

Outcome: partial