Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просить зобов`язати Управління Пенсійного Фонду в Олександрівському районі Кіровоградської області провести нарахування надбавки до пенсії, як дитині війни згідно чинного законодавства за період з 2007 року по серпень 2010 року. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач звернувся до суду з заявою про слухання справи в його відсутності та про те, що позовні вимоги він підтримує в повному об'ємі. Відповідач надав до суду заяву про слухання справи в їх відсутності та прохав відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»: «…дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років …». Позивач є громадянином України і народився 01 січня 1942 року, що підтверджено копією паспорта (а.с.5), тобто станом на 02 вересня 1945 року йому виповнилося 3 роки. В пенсійному посвідченні, виданого на ім'я позивача, мається штамп, що засвідчує належність особи до категорії «дітей війни» (а.с.7). З відповіді Управління пенсійного фонду позивачеві видно, що останньому не нараховувалось та не виплачувалось підвищення до пенсії в 2007 році так як не внесенні відповідні зміни в існуюче законодавство. З січня 2008 по 31 липня 2010 року позивачу нараховувалося та виплачувалося підвищення до пенсії в розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних. Не виконання вимог закону також обґрунтовано відсутністю коштів (а.с.9). Оскільки позивач належить до категорії дітей війни, тому на нього поширюються всі вимоги Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»: «Дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком». Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»: «Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами». Таким чином, позивач, як «дитина війни», має право на отримання підвищення до пенсії. Згідно п.12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489-У було зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 Закону України № 489-У. Згідно рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 ст.71 Закону України « Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 цього Закону. Згідно п.3 рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 неконституційні положення втрачають чинність з дня ухвалення рішення. Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України «Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.». Таким чином з 09 липня 2007 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційним судом України №6-рп/2007, положення п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 цього Закону, втратили чинність. А отже, з цього часу відновлено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Згідно п.5 резолютивної частини рішення Конституційним судом України №6-рп/2007: «Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.». Згідно п.41 розділу ІІ Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України "Про соціальний захист дітей війни" текст статті 6 викладено в новій редакції:"Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни…» та згідно розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» нова редакція ст.6 набрала чинності з 1 січня 2008 року. Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі № 10-рп\\2008 від 22 травня 2008 року за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Таким чином п.41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» відносно нової редакції ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є неконституційним та згідно п.5 Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року втратив чинність з дня ухвалення рішення. Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію попередньої редакції ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Судом встановлено, що в супереч рішенню Конституційного суду України № 6-рп\\2007 від 09 липня 2007 року, рішенню Конституційного суду України № 10-рп\\2008 від 22 травня 2008 року та вимог чинного законодавства, відповідач не нараховував та не виплачував позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, в період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, в період з 01 січня 2009 року по 31 липня 2010 року. Бездіяльність відповідача, що обґрунтована ним відсутністю механізму нарахування надбавок та відсутністю коштів (а.с.9), є незаконною, оскільки порушує права позивача, передбаченні ст.46 Конституції України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»: «Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.». Відсутність коштів в державному бюджеті не може бути підставою для порушення прав громадян на їх соціальний захист, в тому числі і на отримання підвищеної пенсії, яка прямо передбачена законом. Таким чином суд вважає, що бездіяльність відповідача по ненарахуванню підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є протиправною. Вимога позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії починаючи з 2007 року по липень 2010 року підлягає частковому задоволенню, тобто позивач має право отримати підвищення до пенсії лише за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за період з 01 січня 2009 року по 31 липня 2010 року і відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», врахувавши при цьому раніше частково нараховану та сплачену доплату до пенсії та застосувавши при обрахунку розмір мінімальної пенсії визначений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідач, згідно ст.4 п.34 Декрету КМУ "Про державне мито" звільнений від оплати судового збору. Компенсація судового збору за рахунок держави, при звільненні відповідача від його спати, статтею 88 ЦПК України не передбачено, а тому вимога позивача в частині стягнення коштів на відшкодування затрат по сплаті судового збору задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 37 грн. в рахунок відшкодування затрат на оплату за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1).

Outcome: dismissed