Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

У 2008 році [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання рішення неправомірним, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди. (а.с. 2-3) Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2008 року у справі 2а-16/2008 за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання рішення неправомірним, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди, було розєднано у різні провадження позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності та відшкодування моральної шкоди (розглядати в порядку цивільного судочинства) та позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання рішення неправомірним та відшкодування моральної шкоди (розглядати в порядку адміністративного судочинства). (а.с. 1) Ухвалою Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2008 року провадження у цивільній справі №2-2440/2008 за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності та відшкодування моральної шкоди було зупинено до набрання законної сили рішення за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання рішення неправомірним та відшкодування моральної шкоди. (а.с. 4) Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2009 року було відновлено провадження у цивільній справі №2-2440/2008 за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності. (а.с. 19) Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2009 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності передано на розгляд у Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. (а.с. 25) Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2009 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності було прийнято до провадження. (а.с. 28) Позивач у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що позивач звернулась до відповідача з заявою про приватизацію земельної ділянки, під її гаражем. Своїм рішенням відповідач відмовив у передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки по вул. Барикадна, 4а для обслуговування гаражу. Рішення відповідача позивач вважає неправомірним, оскільки його розгляд був проведений з порушенням вимог земельного законодавства, за відсутності позивача, засноване на неіснуючому протоколі, а тому позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 234/15 від 18.02.2004 року, визнати дії відповідача щодо розгляду заяви позивача від 22.04.2002 року № 7/1390 про приватизацію земельної ділянки протиправними, визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0025 га, зайнятою її гаражем за адресою вул. Барикадна, 4а, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судові витрати. (а.с. 36-37) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2010 року провадження по цивільній справі № 2-4905/2010 в частині визнання дій Дніпропетровської міської ради по розгляду заяви [PERSON] № 7/1390 від 22 квітня 2002 року протиправними було закрито. (а.с. 46) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач Дніпропетровська міська рада, свого представника для участі у розгляді справи не направила, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суду не повідомила. (а.с. 62) Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів № 1188 від 10.10.1980 року гараж по вул. Барикадна, 4 було переоформлено з [PERSON] на його онуку [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією відповідного рішення. (а.с.16) Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії ІІ-КИ № 281060 від 15.02.1984 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15.02.1984 року було зроблено запис № 36. Після розірвання шлюбу позивачу було присвоєно прізвище [PERSON]. Зазначені обставини підтверджується копією зазначеного свідоцтва. (об. а.с. 7) Судом встановлено, що відповідно до Технічного паспорту на індивідуальний гараж, інвентарний номер 20486 від 19.03.1997 року, за [PERSON] зареєстровано право власності у КП «ДМБТІ» на гараж в цілому у дворі будинку по вул. Барикадна, 4, що підтверджується копією відповідного технічного паспорту. (а.с. 51-52) У судовому засіданні також було встановлено, що 15.11.2000 року між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та [PERSON] було укладено договір №1823 на право тимчасового користування землею, що підтверджується копією зазначеного договору. (а.с. 8) Відповідно до п.1.1. договору «Розпорядник» надає, а «Землекористувач» приймає у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,0025 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Барикадна,4. Згідно п. 2.1. договору, земельна ділянка надається до початку реконструкції кварталу. Відповідно до п. 4.1. договору цільове призначення земельної ділянки: обслуговування гаража по його фактичному розміщенню. Судом встановлено, що 22.04.2002 року [PERSON] звернулась до Дніпропетровської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться під її гаражем за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Барикадна, 4а, ці обставини підтверджуються поясненнями представника позивача та копією зазначеної заяви. (а.с. 7) Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2003 року визнано дії Дніпропетровської міської ради, щодо довгого розгляду заяви від 22.04.2002 року [PERSON] про приватизацію земельної ділянки та бездіяльності по розгляду її скарги від 29.07.2002 року неправомірними. Зобовязано Дніпропетровську міську раду розглянути скаргу [PERSON] від 29.07.2002 року та надати їй відповідь, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», протягом місяця після вступу рішення в законну силу, розглянути заяву та прийняти рішення, що підтверджується копією зазначеного рішення. (а.с. 10) Згідно відповіді Дніпропетровської міської ради № 7/11-45 від 20.01.2004 року [PERSON] повідомлялось про те, що проект рішення відносно розгляду питання приватизації земельної ділянки по вул. Барикадна, 4 буде підготовлений на сесію міської ради, яка відбудеться у лютому 2004 року. Про прийняте рішення її буде поінформовано, це підтверджується копією зазначеної відповіді. (об. а.с. 11) Відповідно до відповіді Дніпропетровської міської ради №7/11-296 від 21.04.2004 року [PERSON] повідомлялось про те, що питання про приватизацію нею земельної ділянки по вул. Барикадна, 4а було винесено на розгляд постійної комісії по питанням містобудівництва, землекористування та охорони оточуючої середи. Також у відповіді зазначалось, що про засідання комісії, яке відбулось 28.01.2004 року її було поінформовано та згідно протоколу комісії від 28.01.2004 року № 66 вказане питання було розглянуте у її присутності, після чого міською радою було прийнято рішення від 18.02.2004 року № 234/15, що підтверджується відповідною відповіддю. (а.с. 11) У судовому засіданні також було встановлено, що рішенням сесії Дніпропетровської міської ради №234/15 від 18.02.2004 року [PERSON] відмовлено у передачі в приватну власність земельної ділянки по вул. Барикадна, 4а для обслуговування гаража, що підтверджується копією зазначеного рішення. (а.с. 12) У судовому засіданні також знайшов підтвердження факт відсутності позивача при розгляді відповідачем питання щодо передачі їй у приватну власність спірної земельної ділянки, що підтверджується поясненнями представника позивача та наявними в справі матеріалами. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані, нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (2003 року), Земельного кодексу України. Згідно частини першої статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради відповідно до закону вирішується питання регулювання земельних відносин. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Статтею 40 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам слід мати на увазі, що спори, повязані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Згідно ч.ч. 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Суд враховуючи те, що [PERSON] звернулась з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання рішення неправомірним ще у 2004 році, що вбачається з відповіді Ради суддів Дніпропетровської області від 25.06.2005 року на адресу [PERSON] (об. а.с.56), та враховуючи вимоги ч.5 ст. 267, п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, вважає за необхідне поновити [PERSON] строк позовної давності для оскарження рішення Дніпропетровської міської ради № 234/15 від 18 лютого 2004 року. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні, у їх сукупності та вирішуючи питання про визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради №234/15 від 18.02.2004 року, суд виходить з того, що позивач є власником гаража, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Барикадна, 4 та розташований на спірній земельній ділянці, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що Дніпропетровська міська рада не повідомила позивача про час та дату розгляду питання щодо передачі позивачу у власність спірної земельної ділянки і позивач не була присутня при його розгляді, а також приймаючи до уваги необґрунтованість спірного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 234/15 від 18.02.2004 року. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Барикадна, 4, суд виходить з того, що вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність віднесене до компетенції органу місцевого самоврядування, тобто Дніпропетровської міської ради, а отже вважає за необхідне в цій частині позовних вимог [PERSON] відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що [PERSON] та її представником в суді не було надано доказів того, що діями або бездіяльністю відповідача була позивачу спричинена моральна шкода, також не було доведено факту наявності такої шкоди, причинного звязку між такою шкодою та протиправними діями відповідача, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed