Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Західінкомбанк» про стягнення коштів за договорами вкладів, в обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно договору банківського вкладу № ДД-1702-3 від 11 листопада 2008 року [PERSON] уклала договір з відповідачем про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 30000 грн. строком на 12 місяців + 1 день з 11 листопада 2008 по 12 листопада 2009 р. під 20 % річних. 18 листопада 2009 року між Позивачем та Відповідачем була укладена додаткова угода №1 про продовження строку договору на три місяці, тобто до 12 лютого 2010 року. 18 лютого 2010 року була укладена додаткова угода №2 про продовження строку договору ще на шість місяців, тобто до 18 серпня 2010 року. Після закінчення терміну користування вкладом, позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу. Відповідно до пункту 6 договору депозиту, відповідач був зобовязаний видати вклад у день звернення позивача з вимогою про його повернення. Однак на звернення позивача у поверненні вкладу відмовлено у звязку з відсутністю коштів в касі. Просить суд, стягнути суму коштів у розмірі неповерненого вкладу. 13 листопада 2008 року [PERSON] уклала договір з відповідачем у користування грошових коштів в іноземній валюті № ВДД-1702-3 в розмірі 3225 євро на строк 15 місяців з 13 листопада 2009 року до 13 лютого 2010 року під 11 % річних. 18 лютого 2010 року була укладена додаткова угода №1 про продовження строку договору ще на шість місяців, тобто до 18 серпня 2010 року. Після закінчення терміну користування вкладом, позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу. Відповідно до пункту 6 договору депозиту, відповідач був зобовязаний видати вклад у день звернення позивача з вимогою про його повернення. Однак на звернення позивача у поверненні вкладу відмовлено у звязку з відсутністю коштів в касі. Просить суд, стягнути суму коштів у розмірі неповерненого вкладу. Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, з підстав, зазначених в позові та просила суду його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про визнання позову, де зазначає, що позовні вимоги визнає повністю та просить суд розглянути справу за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що між сторонами було укладено договір № ДД- 1702-3 від 11 листопада 2008 року [PERSON] уклала договір з відповідачем про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 30000 грн. строком на 12 місяців + 1 день з 11 листопада 2008 р. по 12 листопада 2009 р. під 20 % річних. 18 листопада 2009 року між Позивачем та Відповідачем була укладена додаткова угода №1 про продовження строку договору на 3 місяці тобто до 12 липня 2010 року. 18 лютого 2010 року була укладена додаткова угода №2 про продовження строку договору на шість місяців, до 18 серпня 2010 року. Також 13 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір депозиту в іноземній валюті № ВДД-17-1702-3 про прийняття у користування грошових коштів у розмірі 3225 євро строком на 15 місяців з 13 листопада 2008 року по 13 лютого 2010 року під 11 % річних. 13 листопада між ними була укладена додаткова угода №1 про продовження строку договору на шість місяців, до 18 серпня 2010 р. Відповідно до пункту 6 договору , частин 1 та 2 статті 1060 Цивільного кодексу України, відповідач був зобовязаний видати вклад у день звернення позивача з вимогою про його повернення. Позивач звертався із заявою про повернення вкладу 18 серпня 2010р. Таким чином, позивачем повністю виконані умови договору. Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а тому відмова відповідача у видачі коштів є безпідставною. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Вищевказану заборгованість у [PERSON] просить суд стягнути з Відповідача на її користь, проте суд не може задоволити позов шляхом стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті, у звязку з наступним. Так, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частиною 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Декретом КМУ від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного реагування та валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Законом «Про банки та банківську діяльність» не передбачено випадки, порядок та умови використання іноземної валюти за зобовязаннями юридичних осіб (банків) перед фізичними особами. Судом встановлено, що офіційний курс гривні, встановлений НБУ по відношенню до долара, станом на день винесення судового рішення, тобто на 21.10.2010 року, складає 10,96 грн. за 1 [PERSON]. З вище встановленого випливає, що заборгованість по договорах вкладу та по процентах [PERSON] розміром у 3225 [PERSON], еквівалентом до української гривні по курсу, встановленому НБУ, на день постановлення рішення судом, 21 жовтня 2010 року, становить - 35 346 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, повязані з розглядом цивільної справи в суді, понесені позивачем підтверджуються наступними доказами. Згідно Квитанції від 24.09.2010 року №o09G50923 позивач сплатила витрати на ІТЗ розгляду справи у суді в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved