Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про перерахунок та стягнення недоотриманої одноразової компенсації за шкоди заподіяну здоровю. У позовній заяві вказав, що він являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, в 2004р. став інвалідом 3 групи, внаслідок хвороб, які пов»язані з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а з 23.03.2010р. інвалідом 2 групи. Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи 30 мінімальних заробітних плат. Позивачу була виплачена компенсація як інваліду 3 групи в розмірі 189,60грн та різниця між виплатою за перехід на 2 групу в розмірі 94,80грн., з розміром якої не погоджується. Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про перерахунок компенсації по інвалідності, на що отримав відмову. Прохає: - зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок та донарахувати [PERSON] одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до вимог ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2004 рік», ЗУ « Про Державний бюджет України на 2010 рік», з урахуванням виплаченої суми компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю; - стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь позивача одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до вимог ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої ЗУ « Про Державний бюджет України на 2004рік », ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік», з урахуванням виплаченої суми компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягає. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду листа, в якому прохають справу розглянути без його участі, позов не визнають в повному обсязі. Представник відповідача - Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання не зявився, надав суду листа, в якому прохають справу розглянути без його участі, позов не визнає в повному обсязі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, в 2004р. став інвалідом 3 групи, внаслідок хвороб, які пов»язані з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а з 23.03.2010р. інвалідом 2 групи. Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи 30 мінімальних заробітних плат. Позивачу була виплачена компенсація як інваліду 3 групи в розмірі 189,60грн та різниця між виплатою за перехід на 2 групу в розмірі 94,80грн., з розміром якої не погоджується. Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про перерахунок компенсації по інвалідності, на що отримав відмову. Суд вважає, що відмова управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської щодо здійснення позивачеві призначення та перерахунку компенсації по інвалідностії, виходячи з розміру, встановленого законами, а не Постановами Кабінету Міністрів України є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. зі змінами і доповненнями, передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи, в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати на день встановлення позивачу 3 групи інвалідності становив 237грн. Таким чином, позивачу у 2004р. повинні були виплатити одноразову грошову компенсацію за третю групу інвалідності 337грн. х 30 = 7110грн. Розмір мінімальної заробітної плати на день встановлення позивачу 2 групи інвалідності становив 869грн. Таким чином, позивачу у 2010р. повинні були виплатити різницю у компенсаціях у розмірі 869х45-7110=31995грн. Беречи до уваги виплати , які були проведені позивачу у 2004р. як одноразова компенсація за шкоду заподіяну здоровю, як інваліду 3 групи в розмірі 189,60грн та у 2010р. різницю між компенсаціями за 2 групу інвалідності у розмірі 94,80грн. то недоплата позивачу становить 31995 + 7110 ( 189,60 + 94,80) = 38820,60 грн. У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" . Згідно Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії вбачається, що виключно законами України визначається розмір мінімальної заробітної плати. Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС. Крім цього, Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру компенсації по інвалідності учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС застосуванню підлягає ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови КМ України, які звужують обсяг встановлених законом прав і на які посилається відповідач в своїх листах позивачу. Також при розгляді даної справи суд взяв до уваги принцип верховенства права передбачений ст. 8 Конституції України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачів слід зобовязати здійснити призначення, перерахунок компенсації по інвалідності позивачу відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Судом вказаний орієнтовний розрахунок суми недоплаченої одноразової компенсації, але здійснення розрахунку є прямим обовязком управління праці та соціального захисту населення тому суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. Позивач при подачі позову як і відповідач звільнені від оплати судового збору, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved