Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Шевченка,73, с. Количівка, Чернігівського району та області, власником якого в даний час є відповідач сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард», мотивуючи заявлені вимоги тим, що фактично між сторонами укладений договір купівлі-продажу житла, який належним чином не був оформлений. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» та представник територіальної громади села Количівка в особі Іванівської сільської ради в судове засідання не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надали . Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі та розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до листа Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації від 30.08.2010 року, агрофірма « Авангард» являється згідно реєстраційного посвідчення від 25 січня 1994 року власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Шевченка, 73 с. Количівка, Чернігівського району та області ( а.с.34). Згідно довідок виконкому Іванівської сільської ради, в погосподарській та земельно кадастровій книгах спірний будинок та земельна ділянка зареєстровані за позивачкою з 1991 року в зв»язку з купівлею нею житлового будинку ( а.с.8-12). Позивачка [PERSON] стверджує, що договір купівлі-продажу зазначеного вище домоволодіння між нею та агрофірмою «Авангард», яка 19.02.2000 року перейменована в СТОВ «Авангард», фактично було укладено в 1994 році . Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 227 ЦК України /1963 року/ для договору купівлі-продажу жилого будинку передбачає форму такого договору і момент виникнення права власності на нього. Згідно даної норми, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частина 2 ст. 47 ЦК України /1963 року/, передбачає, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Обовязковою умовою для визнання угоди дійсною на підставі ч.2 ст. 47 ЦК України /1963 року/ є ухилення другої сторони від її нотаріального посвідчення при повному чи частковому виконанні угоди першою стороною. Як вбачається з матеріалів справи, на засіданні правління колгоспу «Авангард» від 18.09.1991 року було вирішено про продаж позивачці спірного будинку (а.с.8). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру з печаткою агрофірми «Авангард» позивач сплатила 250\~000 крб. за будинок ( а.с 9). Позивачем належних доказів щодо прийому-передачі вказаного будинку, укладення договору купівлі-продажу садиби, ухилення відповідача СТОВ « Авангард» від оформлення відповідних документів на відчуження домоволодіння суду не надано, ухилення з 1994 року агрофірми « Авангард» від оформлення відповідних документів на відчуження домоволодіння, пояснює тим, що агрофірми на даний час не існує, а СТОВ « Авангард» припинило свою діяльність. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається особою на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Позов не містить посилання на укладення [PERSON] будь-яких угод. Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає у особи з моменту здійснення цієї реєстрації. Для договорів купівлі-продажу нерухомого майна законодавством, крім наведеного, визначено обовязкове нотаріальне посвідчення. Положення ст. 220 Цивільного кодексу України, на яке посилається позивачка, свідчать про нікчемність договору у випадку недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення. Частина друга цієї статті дозволяє визнавати такий договір дійсним у випадку, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось його повне або часткове виконання, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення. Разом з тим, вимоги про визнання договору дійсним [PERSON] не заявлялись, вказаний договір навіть у простій письмовій формі не укладався. Враховуючи, що в порушення ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних до допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, тому відсутні законні підстави для визнання за нею права власності на будинок . У відповідності до ст.71 ЦК України \\в редакції 1963 року \\ загальний строк позовної давності для захисту прав за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки. Відповідно до ст.76 ЦК України \\1963 року\\ право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України \\ 1963 рік \\ закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами в 1994 році. Позивач до суду за захистом своїх порушених прав звернулася тільки в липні 2010 року. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] пропустила строк позовної давності з поважних причин, нею не було надано. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed