Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Томаківському районі про нарахування та виплату їй недоплаченої суми підвищення до пенсії як дитині війни за з 09 липня 2007 року по день ухвалення рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в 2007 році, 2008 році, 2009 році та 2010 році має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідач всупереч Рішенню Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року про визнання неконституційним окремих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» зокрема, зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив відповідного нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії. Позивач підтримав свої позовні вимоги і просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в своєму запереченні проти позову заперечує через повну його безпідставність та просить суд слухати справу за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали даної справи, заслухавши позивача, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Закон України „Про соціальний захист дітей війни набув чинності з 01 січня 2006 року. Позивач по справі, [PERSON], [INFO] є громадянином України і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» набув статусу дитини війни та відповідно до ст.6 даного Закону має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком. На 2007 рік статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено згідно пункту 12 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року № 489-V з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006 року, згідно якої підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни». Однак Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано таким, що не відповідає Конституції України положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», щодо зупинення дії на 2007 рік ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином по 2007 року підлягають задоволенню позовні вимоги за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в частині виплати позивачу державної соціальної допомоги згідно вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто з часу прийняття Конституційним Судом вищевказаного рішення. Згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) донарахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру для пенсії за віком. Так, згідно з частиною 1 ст. 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік, становить з 01 квітня 406 гривень, та з 01 жовтня 411 гривень. Відносно вимог позивача по виплатам за 2008 рік то відповідно до п.п. 41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в наступній редакції: „дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дану підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008 року визнано неконституційними положення п.п. 41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо викладення положень ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в новій редакції. І таким чином, було відновлено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Тому відповідач повинен був робити перерахунок пенсії тільки з 22 травня 2008 року. Враховуючи вищенаведене суд вважає бездіяльність відповідача протиправною щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за періоди з 22 травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично виплачених сум. Суд вважає також за необхідне позовні вимоги \~за 2009 рік та за 2010 рік по день розгляду справи в суді задовольнити, оскільки у 2009-2010 роках дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялася, а застосування відповідачем положень постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, так як він визначений Законом України Про соціальний захист дітей війни, який має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України. \~ Посилання відповідача на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги, оскільки реалізація особою права, яке повязано з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Щодо вимог про стягнення з відповідача щомісячної державної соціальної допомоги з урахуванням індексації суд дійшов висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню відповідно до п.3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078 від 17.07.2003 року, оскільки соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, в т.ч. пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не відносяться до обєктів індексації, визначених у п.2 цього Порядку. Пенсійний фонд України діє відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення щодо призначення донарахування перерахунку пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача, що є підтвердженням того, що [PERSON] Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області є належним відповідачем по даній справі. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити подальше коригування державної та додаткової пенсії, то в цій частині необхідно відмовити з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Цивільно-процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, є неможливим прийняття судом рішення, щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє. Понесенні позивачем судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України пропорційно до задоволених вимог. Судові витрати розподіляються згідно вимог ст. 88 ЦПК України та присуджуються на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Тобто на користь позивача присуджуються 50 % понесених ним судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: partial