Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

В жовтні 2009 р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Позивачі вказували на те, що 29 березня 1994 року їх дід по лінії матері [PERSON], баба по лінії матері [PERSON] і їх син, рідний брат їх матері [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS]. Після приватизації вказана квартира стала належати останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 1994 р. на праві спільної сумісної власності. 19 серпня 2004 р. померла баба [PERSON] 6 березня 2007 р. померла їх мати [PERSON]. 7 березня 2007 р. помер їх дід [PERSON]. Посилаючись на те, що після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] відмовляється надати їм правовстановчі документи на спадкове майно, просили суд визнати за ними право власності за кожним на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] В подальшому позивачі збільшили свої вимоги. Посилаючись на те, що в попередньому судовому засіданні їм стало відомо про те, що спірна квартира повторно приватизована і на теперішній час належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 9 липня 2008 р., виданого згідно з розпорядженням управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради № 1480-р від 07.07.2008 р., просили суд визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації №1480-р від 07.07.2008 р. про приватизацію квартири [ADDRESS], скасувати свідоцтво про право власності на житло від 09.07.2008 р. видане на імя [PERSON] та реєстрацію права власності на підставі нього, визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом за кожним на 1/8 частку спірної квартири Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з позовом. Вказував на те, що квартира [ADDRESS] на законних підставах ним приватизована в 2008 р. і належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 9 липня 2008 р. згідно розпорядження управління з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, оскільки він не знав про проведену приватизацію квартири у 1994 р. Посилаючись на ці обставини, а також на те, що він не приймав участь у приватизації спірної квартири в 1994 р. і не підписував заяву про приватизацію квартири, просив суд скасувати розпорядження органу приватизації № 021 від 28.03.1994 р. та видане на підставі нього 29.03.1994 р. свідоцтво про право власності на житло на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 19.05.2010 р. обидва позови обєднано в одне провадження. В судовому засіданні 06.10.2010 р. відповідач просив залишити його позов без розгляду. Ухвалою суду від 06.10.2010 р. позов [PERSON] про скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлений позов, просили про його задоволення. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Вказуючи на те, що ним законно приватизовано спірну квартиру, просив в позові відмовити. Представник Управління ВРКВ Миколаївської міської ради вказувала на те, що повторну приватизацію спірної квартири [ADDRESS] було проведено у звязку з тим, що свідоцтво, видане 29.03.1994 р. не було зареєстровано в БТІ, та в звязку з відсутністю єдиного реєстру видачі свідоцтв про право власності на житло. Щодо вирішення даного спору покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідача [PERSON]., його представника, представника Управління ВРКВ Миколаївської міської ради, свідків, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до наступного. З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі розпорядження органу приватизації управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради від 28 березня 1994 року № 021 [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло: двокімнатну квартиру [ADDRESS] (вулицю Паркова змінено на вул.Олійника). Таке розпорядження видано на підставі заяви основного квартиронаймача - батька відповідача та діда позивачів [PERSON] від 15 березня 1994 року про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири, підписаної також [PERSON] і [PERSON], та довідки про склад їх сімї із трьох чоловік, а саме [PERSON] основного квартиронаймача, прописаного в квартирі з 05.02.1969, його дружини [PERSON], прописаної в квартирі з 05.02.1969 р. та їх сина [PERSON], прописаного з 22.06.1976 року. Як слідує з наявних матеріалів цивільної справи, а також досліджених в судовому засіданні журналу реєстрації розпоряджень про приватизацію та книги реєстрації заяв і видачі свідоцтв про право власності, зазначене розпорядження було зареєстровано 15 березня 1994 р. в журналі реєстрації розпоряджень. Згідно книги обліку реєстрації заяв і видачі свідоцтв, розпочатої 09.03.1994 р., свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 29.03.2010 р. було отримано особисто [PERSON] 7 квітня 1994 р., про що свідчить його підпис в зазначеній книзі. Зазначене свідоцтво про право власності на квартиру від 29.03.2010 р. не було зареєстровано в Миколаївському міському бюро технічної інвентаризації. Місцезнаходження даного свідоцтва на теперішній час невідомо. Як слідує з матеріалів справи 7 липня 2008 р. Управлінням ВРКВ Миколаївської міської ради видано розпорядження №1480-р від 07.07.2008 р. на приватизацію квартири [ADDRESS]. На підставі якого 9 липня 2008 р. на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (з наступними змінами) кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Повторна приватизація одного і того ж житла законодавством не допускається. Таким чином, враховуючи, що повторна приватизація вказаної квартири суперечить вимогам Закону України «Про приватизацію», суд приходить до висновку про те, що слід визнати недійсними повторне розпорядження органу приватизації і видане на підставі нього повторне свідоцтво про право власності на житло на імя [PERSON], а також скасувати здійснену на підставі цього свідоцтва реєстрацію права власності на спірну квартиру. Як вбачається з матеріалів справи 19 серпня 2004 р. померла баба позивачів [PERSON] Після її смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Проте, на час її смерті разом з нею проживали і були зареєстровані за адресою спірної квартири її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які не заявили про відмову від спадщини, а тому відповідно до положень ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] 6 березня 2007 р. померла мати позивачів [PERSON] 7 березня 2007 р. помер дід позивачів [PERSON] Як слідує з наявної в матеріалах цивільної справи спадкової справи №364/2007 р. позивачі [PERSON] і [PERSON] подали до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. У відповідності до вимог ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують за правом представлення ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.370 ЦК України щодо рівності часток у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що позов позивачів в цій частині є обгрунтованим і на підставі ст.ст. 1258, 1266, 1268, 1269 ЦК України підлягає задоволенню, а саме: за кожним із позивачів слід визнати право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] (1/3:2; 1/2:2; 1/4:2) після смерті [PERSON], який помер 7 березня 2007 р.. На підставі викладеного,

Outcome: partial