Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» про скасування розпорядження та відшкодування моральної шкоди, в якій просила суд: -скасувати розпорядження №132 від 25 січня 2010 року «Про накладення дисциплінарного стягнення та позбавлення премії»; -стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона працює на підприємстві відповідача у виробничому структурному підрозділі шахти «Західно-Донбаська» на посаді оператора управління дільниці «Техкомплекс». 07 січня 2010 року у другу зміну на її дільниці сталася виробнича аварія, а саме на третьому путі маневровий пристрій зійшов з колії, що призвело до його поломки. 25 січня 2010 року керівництвом підприємства було винесено розпорядження за №132 про дисциплінарне стягнення та позбавлення її премії на 50%. Вона вважає розпорядження незаконним, оскільки винним є вантажник, який не подав сигналу зупинки маневрового пристрою, у наслідок чого сталося виробнича аварія. Діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягала у моральних стражданнях, та інформація про притягнення її до дисциплінарної відповідальності порочить її честь та гідність. Представником відповідача були надані заперечення проти позову, згідно змісту яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що позивач була прийнята на роботу 03 січня 2003 року, а 18 січня 2007 року переведена на посаду оператора пульта управління третього розряду та була ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Розпорядженням №132 від 25 січня 2010 року «Про накладення дисциплінарного стягнення та позбавлення премії» позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності та позбавлена премії, за те, що 07 січня 2010 року отримавши наряд на погрузну вугілля не належним чином виконала свої обовязки, що призвело до аварії на дільниці та зупинці шахти. Причиною аварії стала неуважність позивача, яка допустила рух візка, без сигналу вантажника. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, надавши пояснення які відповідають змісту позовної заяви. Додатково позивач зазначила, що аварія сталася з вини вантажника [PERSON], який не дав сигналу зупинки маневрового. Представник позивача зазначив, що винним в аварії є керівництво та вантажник. Керівництво не вірно організувало наряд, а вантажник, який на час аварії був учнем не подав сигнал про зупинку. Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, надавши пояснення які відповідають змісту заперечень, а також зазначив, що у наслідок аварії було зупинено діяльність шахти, пошкоджено майно. Також, в судовому засіданні були допитані свідки: -[PERSON], який показав, що він працює у відповідача на посаді електрослюсаря, виконуючи обовязки заступника керівника дільниці. 07 січня 2010 року у підрозділі сталося аварія. На час аварії він знаходився біля позивача та не чув будь-яких сигналів від вантажника. Позивач зупинила маневрений після того як роздався шум. Обовязки вантажника виконував [PERSON], який був учнем; -[PERSON], показав, що він працює на посаді механіка у підрозділі відповідача. В січні 2010 року сталося аварія на дільниці, під час якої маневровий візок заїхав в обвідні блоки. Комісія з його участю прийшла до висновку про винуватість позивача, оскільки вантажника не було навіть на місці, а тому він ні як не міг давати будь- які сигнали. Він впевнений у винуватості позивача, оскільки саме вона повинна слідкувати за ситуацією; -[PERSON], показала, що працює «блокувальником» у підрозділі відповідача. Заступника керівника [PERSON] не було поруч з нею, хоча він і повинен був бути, замість цього він постійно перебував поруч з позивачем. Вина у аварії цілком позивача, так як тільки вона можу зупиняти маневровий візок; -[PERSON], показала, що працює майстром у підрозділі відповідача. 08 січня 2010 року, коли вона прийшла на роботу то дізналася про аварію. Комісія у її складі, прийшла до висновку про винуватість позивача, оскільки саме вона повинна слідкувати за ситуацією. Крім того, повірила більше вантажнику, а не позивачу; -[PERSON], показав, що він є керівником дільниці, де працює позивач. Йому відомо про те, що сталася аварія. Винним у аварії вважає позивача; -[PERSON], показав, що на час 07 січня 2010 року він був учнем вантажника та працював у зміну коли сталася аварія. З ним не було наставника Михайловського, однак був інший. Він чув як маневровий візок почав рухатися, однак не надав цьому уваги. Будь-яких сигналів про початок руху або його зупинку він не давав. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні докази, встановив наступні обставини по справі: 07 січня 2010 року у другу зміну на дільниці «Техкомлекс» виробничого структурного підрозділу шахти «Західно-Донбаська» ВАТ «Павлоградвугілля» сталася аварія у звязку з загнанням маневрового візка «МУ-12» на обвідні блоки, що призвело до поламки важільної системи візка. Зазначена аварія ліквідовувалась з 07.00 годин до 11.00 годин 08 січня 2010 року (а.с. 23 ). 25 січня 2010 року розпорядженням керівника шахти №132 «Про дисциплінарне стягнення та позбавлення премії», - за невиконання трудових обовязків, у звязку з поламкою маневрового пристрою, позивачу було оголошено догану та вона позбавлена премії на 50% за січень 2010 року (а.с. 6), як оператор дільниці «Техкомплекс». Відповідно до ст.139 КЗпП України, передбачено, що працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Встановивши обставини по справі, зясувавши положення чинного законодавства України, яке регулює спірне питання, суд вважає, що позовна вимога про скасування розпорядження, - не підлягають задоволенню, оскільки на переконання суду зафіксований факт порушення свідчить про неналежне виконання позивачем своєї посадової інструкції, якою передбачено, що саме оператор пульту управління дільниці «Техкомплекс» повинен слідкувати за сигналами пульта керування, а також звуковими сигналами ( а.с. 8 ). Дисциплінарне стягнення, застосоване до позивача, відповідає ступеню тяжкості вчиненого проступку, заподіяної шкоди та обставинам за яких вчинено проступок, а тому підстав для визнання його недійсним (незаконним) або як просить позивач скасування, не має. Твердження позивача про те, що саме вантажник винен у аварії, не може бути судом прийнято до уваги як підстава для визнання розпорядження незаконним, так як за твердженням свідка [PERSON] ( вантажника ) він не давав жодних сигналів позивачу для початку руху візка, та не міг давати сигнал про його зупинку, оскільки не був поруч. Показання свідка [PERSON] не спростовують свідчень [PERSON], а навпаки підтверджують їх в частині відсутності сигналів як для початку руху так і для його зупинки. За таких умов, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь грошового відшкодування за моральну шкоду не підлягає задоволенню, оскільки на переконання суду така шкода діями або бездіяльністю відповідача їй не завдавалась.

Outcome: dismissed