Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом 02.08.2010 року. Вимоги обґрунтовував тим, що він є постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІІ групи. Крім того, статтею 14 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон)його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі зазначеного Закону він має право на основну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну його здоровю, розмір яких повинен визначатися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена законами. Крім того, зазначив, що статтями 50 та 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що він має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та розмір його державної пенсії не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Вважав дії відповідача незаконними, такими, що порушують його право, а тому просив поновити строк звернення до суду з позовом з 02.08.2010 року, коли йому стало відомо про порушене право з боку відповідача; визнати протиправною бездіяльність відповідача з приводу не нарахування та невиплати йому державної основної і додаткової пенсії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії інваліду 3 групи з дня постановки на пенсійний облік у 2007 році відповідно до ст..ст. 50, 54 Закону; зобов»язати відповідача здійснити перерахунок нарахованої і виплаченої йому державної додаткової пенсії з урахуванням 50% мінімальної пенсії за віком і державної основної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст..ст. 50, 54 Закону, починаючи з часу постановки на пенсійний облік у 2007 році з нарахуванням компенсації втрати частини доходів внаслідок несвоєчасного нарахування та виплати пенсії в повному обсязі з вини пенсійної установи та виплатити вказані кошти на користь позивача. Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Охтирка позов не визнав повністю та в своїх запереченнях зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Охтирка з 08.07.2002 р. і отримує пенсію призначену відповідно до статей 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, для інваліда 3 групи у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Обчислення пенсій та підвищень, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється управлінням Пенсійного фонду України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 22.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», Постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», Постанови Кабінету Міністрів України №1308 від 02.12.2009 року «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії інвалідам війни та учасникам бойових дій». Вважає, що оскільки ці постанови чітко визначили розміри основної і додаткової пенсій, іншого чинним законодавством не передбачено, управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка ніяких неправомірних дій по відношенню до позивача не вчиняло. \~ Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Судом встановлено, що позивач являється особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Встановлено, що в [PERSON] пенсійного Фонду України в м. Охтирка Сумської області позивач перебуває на обліку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, з 01.06.2007 року. Внаслідок захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІІ групи. Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Таким чином, позивач має право на призначення державної пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо нарахування пенсії позивачеві відповідно до розмірів основної пенсії для інвалідів та додаткової пенсії для осіб, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови Кабінету Міністрів України, які застосовувались управлінням Пенсійного фонду України в м. Охтирка та які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Також суд не може погодитися з доводами відповідача щодо неможливості застосування відносно позивача положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в звязку з тим, що нарахування пенсії йому проводиться за іншим законом, оскільки відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для реалізації конституційної гарантії та права на отримання пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. В звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивач мав право на отримання основної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, розмір якої мав визначатися за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній інший законодавчий акт, що визначив би цей розмір чи встановив інший розмір. Разом з тим, вимоги позивача в частині зобовязання відповідача здійснити перерахунок основної пенсії у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року не можуть бути задоволені, оскільки протягом зазначеного часу діяли норми Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 року, якими визначався інший розмір згаданих виплат. Вирішуючи спір в межах позовних вимог суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме за періоди з 02.08.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по день ухвалення рішення. Інші позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені чинним законодавством. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу сплачених позивачем в розмірі 800.00 грн., які підтвердив представник позивача, суд виходив з того, що це питання регулюється ст.. 84 ЦПК України та Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничний розмір компенсації витрат, повязаних із розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Суд враховує, що граничний розмір компенсації витрат не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що стороні на користь якої ухвалено судове рішення, витрати, повязані з правовою допомогою не можуть перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи представника. З урахуванням часу, витраченого на складання представником позовної заяви, яка містить загальнопоширений текст та за участь у судовому засіданні, на котрі в цілому витрачено незначний час, враховуючи складність справи, виходячи із принципів обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка Сумської області на користь позивача 300,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial