Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне про зобо»язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 2007 -2010 років в сумі 6222, 60 грн. Позивач позовні вимоги в судовому засіданні підтримала повністю, з підстав викладених у позові. Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне позов не визнало і просить суд в позові відмовити. Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними .нормативно-правовими актами. В обґрунтування заперечень, посилаючись на ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст.4.,7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", ст.111 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік", Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", відповідач зазначає, що відсутня затверджена величина мінімальної пенсії за віком, від якої має .бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни; мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, а для обчислення розміру .підвищення до пенсій особам, які мають статус „дитина війни" відповідно до - Закону України „Про соціальний захист дітей війни", не застосовується; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; Законом України. „Про Державний бюджет України на 2007 рік" не передбачено фінансування на 2007 рік витрат на виплату підвищення дітям війни, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007р. зміни до Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо питання фінансування витрат на підвищення; до пенсії -дітям війни внесені не були, порядок реалізації ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", затверджений постановою КМУ чи іншим .нормативно-правовим, актом, відсутній. Крім того, відповідач посилається на те, що у 2008 році позивачу було виплачено підвищення до пенсії у відповідності, до Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких. законодавчих актів України", згідно якого з 01.01.2008р. особам, що мають статус „дитина війни", призначається підвищення до пенсії в розмірі надбавки, установленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рн/2008 постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в таких розмірах: з 22 травня - 48,10 грн., з 1 липня - 48,20 грн., з 1 жовтня - 49,80грн. Також відповідач зазначає, що у Державному бюджеті України на 2007-2008 роки не було передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої пенсії понад розміри, встановлені законами про Державний бюджет на відповідний рік. В Законі України „ Про Державний бюджет України на 2010 рік змін щодо виплати щомісячної соціальної державної допомоги як дитині війни не було. Відтак, у 2009-2010 роках зазначеній категорії осіб підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 „ Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян . В зв'язку з викладеним відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю. Дослідивши позовну заяву та подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась 30 липня 1943 року. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років є дитиною війни. Отже, [PERSON] є дитиною війни, що підтверджується копією паспорта позивача, а також відповідною відміткою у її пенсійному посвідченні. Виходячи із цього, позивач має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України „Про соціальний захист дітей війни". У Законі України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що \~державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна- допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. У відповідності із пунктом 12 статті 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006р. № 489-У дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було зупинено на 2007 рік з урахуванням ст.111 Закону № 489-У, яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. по справі № 6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 та ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік". А отже, з 09.07.2007р. дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі. Відповідно до п.5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Отже з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Що стосується дії ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2008 році, то згідно з пунктом 41 розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. статтю 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було, викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, установленої для учасників війни. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до п.6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набрало чинності з 22.05.2008 року. Таким чином, з 22.05.2008 року позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. б Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, що діяла в період до внесення змін пп.2 п.41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. N 107-VI (що визнані неконституційними). Доводи відповідача про те, що відсутня затверджена законодавством величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і не підлягає застосуванню для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус „дитина війни" відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", спростовуються наведеним нижче. Згідно з ч.3 ст.,46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум. Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на ч.3 ст.4б Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність визначено Законами України про державний бюджет на відповідний рік ( 2007, 2008рр.). Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становив: 380 грн. в період з 01.01. по 31.03. 2007р.; 406 грн. в період з 01.04. по 30.09.2007р.; 411 грн. в період з 01.10. по 31.12.2007р.; 470 грн. в період з 01.01. по 31.03.2008р.; 481 грн. в період з 01.04. по 30.06.2008р.; 482 грн. в період з 01.07. по 30.09.2008р.; 498 грн. в період з 01.10. по 01.12.2008р. Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни, є встановлений законом прожитковий мінімум. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня -48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом. А відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Крім того, відповідно до ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Як вбачається із заперечення відповідача на позов, позивач у періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. не отримувала підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", хоча мала на це право. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові, особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України її відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001р. Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Враховуючи те, що згідно із Законом України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд,

Outcome: dismissed