Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

02.04.2009року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати договір, укладений ним з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» 16.07.2007 року, недійсним та стягнути з відповідача на його користь 475384,68 грн. збитків. 09.03.2010року позивач подав позовну заяву про збільшення позовних вимог і просив стягнути з відповідача на його користь 496305,65 грн. збитків та 10000,00 грн. моральної шкоди. Вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач ввів його в оману щодо природи укладеного договору, оскільки, укладаючи з ним договір про спільну діяльність без створення юридичної особи, відповідач замовчав від позивача те, що, насправді, укладений договір направлений на встановлення відносин, що виникають не з договору простого товариства, а з договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, яка буде створена у майбутньому (ч. 2 ст. 656 ЦК України). На обґрунтування своєї позиції позивач вказує, що відповідач, укладаючи 16.07.2007 року спірний договір, наперед не мав намірів вести з ним спільну діяльність, а передбачав здійснювати будівництво від свого імені із залученням його коштів, адже відповідач не здійснив жодних дій, які залежали лише від нього і які, згідно діючого законодавства України, є обов'язковими, для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а лише приймав від нього грошові внески під зобов'язання виділити після завершення будівництва із свого майна квартиру, обумовлену укладеним договором. Позивач просить визнати укладений з відповідачем договір недійсним, як такий, що укладений ним під впливом обману, та стягнути з відповідача 496 305,65 грн. збитків і 10000,00 грн. моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між гр. [PERSON] і ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» було укладено договір пайової участі в будівництві № 2637/393-5(р). Згідно п. 1.1. укладеного договору сторони домовилися без створення юридичної особи об'єднати вклади і спільно діяти для досягнення загальної мети: проектування, будівництво та введення до експлуатації корпусу «Г» багатоквартирного жилого будинку по вул. Самарській - кут вул. Мирної у м. Харкові. Відповідно до п. 3.1. укладеного договору позивач зобов'язався внести грошові кошти у розмірі еквіваленту суми 63 243 доларів С11ІА, у гривнях за офіційним курсом НБУ на момент сплати, а відповідач відповідно до п. 1.2 та 3.2 зобов'язався у 4 кварталі 2009 року закінчити будівництво корпусу «Г» багатоквартирного жилого будинку в м. Харкові по вул. Самарській - кут вул. Мирної та із створеного учасниками об'єкту спільної часткової власності виділити позивачу частку в натурі у вигляді 2-кімнатної квартири стр. №113 на 12-му поверсі загальною проектною площею 70,27 кв.м. Отже, суд дійшов до висновку, що укладений 16.07.2007 року договір пайової участі в будівництві № 2637/393-5(р) містить ознаки договору про спільну діяльність без створення юридичної особи. Спільна діяльність без створення юридичної особи в Україні здійснюється відповідно до положень ЦК України та інших законодавчих актів, що регулюють порядок та умови її ведення. Так, договори про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи повинні перебувати на обліку в органах податкової служби (п. 4.12 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПАУ від 19.02.98 р. N 80). Згідно відповіді, що надійшла до суду від Державної податкової інспекції у м. Сімферополі ( а.с. 81), вбачається, що Договір про пайову участь у будівництві № 2637/393-5(р) від 16.07.2007 року на податковому обліку не знаходиться. За таких обставин, суд вважає, що сторони договору пайової участі в будівництві № 2637/393-5(р) від 16.07.2007 року не ведуть спільну діяльність обумовлену ним, а відповідач, не поставивши договір про спільну діяльність без створення юридичної особи на облік у податковому органі, здійснює будівництво багатоквартирного будинку не від імені простого товариства, а самостійно, і тому саме він після завершення будівництва набуває право власності на об'єкт будівництва, а право власності на частину об'єкту у вигляді квартири виникає у позивача не на підставі укладеного договору про спільну діяльність, а на підставі рішення міськвиконкому, яке видається за наслідками виділу позивачу частки з майна, право власності на яке набувається саме ним. З огляду на те, що питання реєстрації договору пайової участі в будівництві від 16.07.2007 року № 2637/393-5(р) у податковому органі цілком залежало від волі відповідача, як уповноваженого на ведення спільних справ учасника товариства, суд дійшов до висновку, що відповідач наперед передбачав здійснювати будівництво багатоквартирного будинку від свого імені з залученням коштів позивача, а не на підставі договору про спільну з позивачем діяльність. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, укладаючи договір пайової участі в будівництві № 2637/393-5(р) від 16.07.2007 року, навмисно ввів позивача в оману щодо його природи. У відповідності до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. До обставин, що мають істотне значення, ч. 1 ст. 229 ЦК України відносить, окрім іншого, й помилку щодо природи договору. Отже, з огляду на зазначене, суд вважає, що договір про пайову участь у будівництві від 16.07.2007 року № 2637/393-5(р) є недійсний на підставі ст. 230 ЦК України, як такий, що укладений позивачем під впливом обману з боку відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. До збитків, згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, окрім інших, відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивач поніс витрати у розмірі 220 721,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких було долучено до поданого 2 квітня 2009 року позову. Отже, суд вважає, що внаслідок застосування обману відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки у подвійному розмірі, що складає 441 442,00 грн. Погоджується й суд з доводами і розрахунками позивача про нарахування процентів за користування коштами у розмірі 54 863,65 грн. Крім того, суд вважає, що у зв'язку із застосуванням відповідачем обману позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов'язаних з відчуттям своєї незахищеності та побоюваннями втратити значну суму коштів. Виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи обставини справи, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 10 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 30 грн., витрачених ним при подачі позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved