Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є інвалідом 2-ї групи, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесений до категорії 1. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію яка розраховується відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 530 від 27.05.2008 року, постави КМУ № 654 від 16.07.2008 року та відповідно до ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач не згоден з розміром пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, що виплачується йому відповідачем, оскільки вважає, що при їх обчисленні відповідач невірно застосовує законодавство, що регулює питання призначення та виплати таких пенсій. Позивач просить суд визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо нездійснення перерахунку та призначення йому пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату йому основної пенсії у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, та щомісячне підвищення пенсії, як інваліду війни виходячи з розміру 350 % мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 01.01.2007 р. по 27.01.2009р та з 02.07.2009 роки без кінцевої дати перерахунку пенсії, відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Визнати за ним право на отримання основної пенсії з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та право на щомісячне отримання підвищення пенсії, як інваліду війни 2-ї групи, виходячи з розміру 350 % відсотків мінімальної пенсії за віком. Зобовязати відповідача призначити ( встановити ) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії ( 2-ї групи інвалідності), основної пенсії згідно вимог ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, та щомісячне підвищення пенсії, як інваліду війни виходячи з розміру 350% мінімальної пенсії за віком згідно вимог Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій зазначив, що всі свої позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу за його позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заперечення в якому просить відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі, розгляд справи проводити без їх участі. У письмових запереченнях вказав на те, що розмір пенсії по інвалідності та додаткової пенсії нараховується відповідачем позивачу відповідно до вимог Постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють це питання. Суд, дослідивши матеріали справи та наявних в ній доказів вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2-ї групи, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесена до категорії 1, а також є інвалідом війни. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію відповідно до ст.ст.50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ці обставини підтверджуються довідкою про інвалідність позивача, посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також посвідченням відповідно до якого він є інвалідом війни. Також судом встановлено, що пенсія по інвалідності та додаткова пенсія призначаються та виплачуються відповідачем позивачу у розмірі, меньшому ніж це передбачено у ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ці обставини підтверджуються письмовою відповіддю відповідача, запереченнями відповідача. Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до п. 27 ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХХІ від 22 жовтня 1993 року інвалідам війни 1 групи пенсія за віком підвищується на 400% відсотків мінімальної пенсії за віком, 2-ї групи на 350 % відсотків мінімальної пенсії за віком, 3-ї групи на 300% відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір яких установлюється нормативно-правовими актами України. Ст. 15 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців ..» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, передбачає підвищення пенсій за вислугу років в якій зазначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пенсія підвищується, як інваліду війни 1-ї групи на 400% відсотків, 2-ї групи на 350% відсотків мінімальної пенсії за віком, 3-ї групи на 300% відсотків мінімальної пенсії за віком. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії для позивача є мінімальна пенсія за віком, розмір якої визначається ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім того, який передбачає ця норма Закону. Тому суд вважає, що при призначенні позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії відповідач повинен керуватись не Постановами Кабінету Міністрів України, які повинні передбачати лише порядок обчислення пенсії, не змінюючи при цьому їх розміру, встановленого Законом, а вимогами ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», беручи при цьому для розрахунку мінімальну пенсію за віком, розмір якої визначається у ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Згідно договору № 010-114 від 24.06.2010 року про надання консультативного-правових послуг [PERSON] оплатив вартість послуг щодо складання позовної заяви в розмірі 500 гривень, що підтверджується рахунком про оплату консультативних послуг. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved