Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 жовтня 2009 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що в 2005 році зареєструвала з відповідачем шлюб, мають сина [PERSON], 2006 року народження. В квітні 2008 року шлюб з відповідачем було розірвано, причиною стало те, що відповідач самоусунувся від виконання подружніх та батьківських обов'язків. Також вказувала, що сину три роки, але відповідача своїм батьком не вважає. [PERSON] має заборгованість по аліментам в сумі 4502,20 грн. станом на 01 березня 2009 року. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки в судове засідання 12 серпня 2008 року не повідомив. Представник органу опіки та піклування в судовому засідання враховуючи інтереси малолітньої дитини просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 134 від 02 квітня 2008 року. Також встановлено, що неповнолітній [PERSON], 2006 року народження, проживає з позивачем [PERSON], яка є його матір'ю. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Дослідженими в справі доказами встановлено, що вихованням неповнолітнього [PERSON], 2006 року народження, займається позивач [PERSON] відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, не відвідує її як за місцем проживання, так і в дитячому садочку. Також судом встановлено, що станом на час розгляду справи, відповідач [PERSON] здійснив оплату коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментам, звертався в грудні 2009 року до органу опіки та піклування з питань встановлення зустрічей з малолітнім сином [PERSON], 2006 року народження. [PERSON] має вищу освіту, за місцем роботи характеризується позитивно. Як позивач [PERSON], так і допитані в судовому засіданні свідки характеризували відповідача з позитивної сторони, як людину без негативних звичок. Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007р. зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що відсутність безпосередньої участі [PERSON] у вихованні дитини само по собі не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Посилання позивача на те, що [PERSON], 2006 року народження, називає батьком іншу особу, враховуючи малолітній вік дитини, судом не оцінюється як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому сама позивач пояснила, що не розповідала синові про батька. Також судом враховується, що позивач [PERSON] безпосередньо не зверталася до [PERSON] з питань його участі у вихованні дитини. Встановивши дані обставини, суд, враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки [PERSON], його свідомого нехтування своїми обов'язками по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], малолітній вік неповнолітнього, а також право [PERSON], 2006 року народження на спілкування як з матір'ю, так і з батьком, приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо сина буде суперечити правам неповнолітнього, та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed