Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

06.08.2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Рішенням медико-соціальної експертної комісії [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності починаючи з 01.09.1999 року. Зважаючи на це позивачці було призначено державну пільгову пенсію відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до вимог зазначеного Закону, управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі повинно було здійснювати нарахування розмірів державної та додаткової пенсії згідно з вимогами ст.ст. 50, 54 цього Закону, виходячи з мінімального прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, та самого розміру пенсії 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком. Однак вказаних вимог протягом 2007, 2008, 2009 та 2010 року відповідач не виконував, розмір пенсії та додаткової пенсії не збільшував та не перераховував у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму. З цього приводу на звернення до відповідача, листом від 29.04.2010 року управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі [PERSON] було відмовлено у перерахунку та виплаті пенсії. Зважаючи на отриману відмову, позивач просив визнати таку відмову управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі протиправною, зобовязати управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області провести перерахунок та виплату їй з 01.07.2009 року, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розмірів державної пенсії - не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, - 75 процентів мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше сплачених розмірів та відповідно до розміру мінімальної пенсії за віком, встановлених Законами України про Державний бюджет України на відповідно 2007, 2008, 2009 та 2010 роки, а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач надала заяву в якій підтримала свої позовні вимоги, просила розгляд справи проводити за її відсутності, надала уточнений розрахунок. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, проти позову заперечував в повному обсязі. При цьому заперечення зводились до того, що відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до І категорії, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю. Порядок визначення розміру державної пенсії особам, віднесеним до І категорії, встановлено статтею 54 Закону. Так частиною 1 ст. 54 передбачено, що пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Разом з тим встановлено, що розміри державних пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 1 групі інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року встановлено, що розрахунок пенсії, згідно ч. 4 ст. 54 Закону проводиться виходячи з розрахункової величини 19,91 гри. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2004р. Ш 894 з 01.09.2004 року величина 19,91 грн. була збільшена на 12%.(19,91 х 1,12 = 22,30 грн.). Виходячи з викладеного розміри пенсії згідно зч.4 ст. 54 Закону розраховувалися виходячи з величини 19,91 грн., а з 01.09.2004 року - 22,30 грн. Розмір мінімальної пенсії за віком щоразу визначався постановами Кабінету Міністрів України, в яких зазначалися обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат. З 01.01.2008 року Закон України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до ч. 4 ст. 54 де визначено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, для учасників ліквідації наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по І групі інвалідності - 220% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності -180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також представник відповідача вказував, що управління Пенсійного фонду України у м. Києві діють на підставі, в межах та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. З 01.01.2008 року Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" розрахунок додаткової пенсії встановлено у відсотках до прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, що втратили працездатність. Дії управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі вважають правомірними, а тому просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Дослідивши наявні матеріали справи, подані до суду заперечення, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з 23.06.1994 року та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з 22.09.1999 року, про що свідчить відповідне посвідчення (а.с. 14). Крім того, відповідно до довідки МСЕК [PERSON] з 01.06.1999 року встановлено 2 групу інвалідності довічно (а.с. 15). На пенсійному обліку [PERSON] перебуває з 21.09.1994 року (а.с. 16). Спір з цього приводу між сторонами відсутній. Ці обставини також визнані відповідачем. Також зазначені обставини підтверджуються копією розпоряджень (а.с. 17, 18). Правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють призначення державних пенсій, розміри виплат таких пенсій особам, які постраждали внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а також їх перерахунок. Незважаючи на те, що зазначені відносини є публічно-правовими, розгляд спорів з цього приводу згідно діючого на момент подання позовної заяви законодавства України, віднесено до компетенції Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку, визначеному ЦПК України. Судом встановлено, що позивач з 21.09.1994 року перебуває на пенсійному забезпеченні і отримує пенсію як інвалід 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, та додаткову пенсію, за рахунок бюджетних коштів управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі. При вирішенні вимог [PERSON] зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01.07.2009 року, суд враховує, що таке право позивач має відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 49 Закону вказаного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.50 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам IІ групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій в даному випаду є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відповідно до ст.6 цього Закону виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Крім того, застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до Закону від 09.07.2003 року №1058-VІ, проти чого також заперечує відповідач, не суперечить змісту ч.3 ст. 28 цього ж Закону, оскільки інших розмірів мінімальної пенсії за віком законодавством України не передбачено. Застосування ж розміру прожиткового мінімуму для призначення грошових та соціальних допомог (пільг та гарантій) спеціально обумовлюється законодавством. В даному випадку таких обмежень судом не встановлено. Суд також вважає за доцільне застосувати, в даному випадку, аналогію закону відповідно до ч. 8 ст.8 ЦПК України, оскільки суд повинен застосувати закон, що регулює подібні правовідносини. З огляду на викладене суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст. 50, 54 вказаного Закону застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у Законах України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, виходячи з яких визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.02 №1, від 13.07.2004 року №894, від 27.12.2005 року №1293, від 28.05.2008 року №530 та від 16.07.2008 року №654 щодо визначення розмірів пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. В даному випадку, надання законодавцем права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів таких пенсій, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим вказаним Законом. Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) сформулював правову позицію, згідно з якою законом про Державний бюджет України, який має особливий предмет регулювання, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Крім того, положення пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким текст статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, частини третю і четверту статті 54 цього Закону замінено чотирма частинами, частину третю статті 67 викладено в новій редакції (зводяться до зменшення розмірів основної та додаткової пенсії), - втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008. Позиція Вищого адміністративного суду України, викладена в оглядовому листі від 14.08.2008 року №1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)», полягає у тому, що наявність такого права у осіб на яких поширюються положення статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України). Також, згідно рішення Конституційного Суду України від 08.09.2009 року №19-рп визнано неконституційним пункт 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року. Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати розмір додаткової пенсії виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок додаткової пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. Суд враховує, що позовні вимоги [PERSON] зводяться до зобовязання відповідача з здійснити перерахунок призначеної пенсії починаючи з 01.07.2009 року. З цього приводу згідно із ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року, що набрав чинності з 1 січня 2009 року, затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 листопада 2009 року становить 573 гривні. До цього моменту діяли розміри прожиткових мінімумів, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року. В 2007 році відповідні розміри прожиткових мінімумів визначались відповідно до ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року. Таким чином, для позивача як інваліда ІІ групи, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, розмір додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених в даних розмірів. Як вбачається з письмових заперечень представника відповідача управління ПФ України у м. Борисполі, вказані вимоги (ст.ст. 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») не виконуються положення належним чином та в повному обсязі. Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про протиправність дій управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі щодо не здійснення перерахунку та не виплати [PERSON] основної державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з дня проголошення рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України 22.05.2009 року. Вимоги [PERSON] зводяться до перерахунку раніше призначеної пенсії починаючи з 01.07.2009 року. При прийнятті рішення у справі, суд враховує вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також судом враховується загальний строк позовної давності за вимогами про здійснення перерахунку, який становить три роки. Таким чином, у суду є достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] з урахуванням строку позовної давності. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, а рішення виноситься на його користь, розмір судового збору в сумі 08 грн. 50 коп. та 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області на користь державного бюджету України. На підставі викладеного та 50, 54 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та

Outcome: partial