Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

До суду із позовом звернувся прокурор Кіровського району м. Кіровограда в інтересах Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши, що на підставі договору безпроцентної цільової позики № б/н від 01 січня 1999 року, укладеного між Відділом Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області (у подальшому - ВДСО при УМВС України в Кіровоградській області) та [PERSON], останньому надано безпроцентну цільову позику в розмірі 10120 гривень, яку позичальник зобовязався використати за цільовим призначенням та повернути позику через 10 років. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що відповідачу надається двокімнатна квартира, що знаходиться на балансі Відділу Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області і розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 6.2 вищезазначеного договору, зазначено, що позика повертається у безготівковому порядку шляхом щомісячного переказу на розрахунковий рахунок Кредитора, або внесення готівкою в касу ВДСО при УМВС України в сумі 84,34 грн. Так відповідно до наказу ВДСО при при УМВС України в Кіровоградській області «Про стягнення коштів зі співробітників ВДСО при Новомиргородському РВ УМВС в області» № 73 від 29.02.2000 року, головному бухгалтеру Відділу Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС в області наказано з 01.01.2000 року проводити щомісячне відрахування з грошового утримання [PERSON] 84 грн. 34 коп. до погашення суми 10120,00 грн. Відповідно до вказаного наказу на підставі Договору безпроцентної цільової позики з відповідача утримано 200,00 грн. Станом на 17.02.2010 року загальна сума заборгованості за Договором безпроцентної цільової позики становить 9920,00 грн. загальна сума боргу відповідача згідно вищезазначеного договору, який підписано сторонами без зауважень, підтверджується розрахунком заборгованості. У відповідності до п. 8.2 договору безпроцентної цільової позики, відповідач несе відповідальність у вигляді сплати коштів у розмірі 0,05% від загальної суми за кожен день прострочення платежу. Так у відповідності до вищезазначеного відповідачеві нараховано пеню в розмірі 907,68 грн. за порушення зобов'язань. Незважаючи на неодноразові претензійні листи вих. № 19/9-393/тр від 29.03.2005 р., № 19\\9-1717/гл від 16.12.2005 р., № 19/9-2195/гд від 15.12.2009 р. кошти від відповідача на розрахунковий рахунок Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області не надійшли та відповідач взятого на себе грошового зобовязання належним чином не виконав. Прокурор Кіровського району м. Кіровограда просить суд стягнути з [PERSON] на користь Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області заборгованість за договором безпроцентної цільової позики в сумі 10827,68 грн. та судові витрати по справі. Прокурор Кіровського району м. Кіровограда у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Представники ВДСО при УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вважає його безпідставним, оскільки він не отримував ніякої позики від Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області. Відповідач зазначив, що договір безпроцентної цільової позики від 01.01.1999 року нотаріально не посвідчений, проте згідно умов договору він підлягав нотаріальному посвідченню, у звязку з чим його неможна вважати укладеним і відповідно такий договір не створює ніяких правових наслідків. Заслухавши пояснення сторін, свідка та вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає за таких обставин. У відповідності до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи в межах \~заявлених позовних вимог і на \~підставі \~доказів, наданих сторонами. Згідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.60 ч.3 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Так, судом встановлено, що 1 січня 1999 року Відділ Державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області та [PERSON] підписали договір безпроцентної цільової позики, згідно до якого останньому надано безпроцентну цільову позику в розмірі 10120 гривень, яку позичальник зобовязався використати за цільовим призначенням та повернути позику не пізніше 1 січня 2009 року. Пунктом 4.1 договору передбачено, що кредитор зобовязується надати позику протягом 3-х днів з моменту надання позичальником нотаріально засвідченого документу про поруку третьої особи щодо сплати суми позики у разі неплатоспроможності позичальника. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що позика надається відповідачу двокімнатною квартирою, що знаходиться на балансі Відділу Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області і розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 6.2 вказаного договору, зазначено, що позика повертається у безготівковому порядку шляхом щомісячного переказу на розрахунковий рахунок Кредитора, або внесення готівкою в касу ВДСО при УМВС України в сумі 84 грн. 34 коп. Згідно пункту 12.1 договору безпроцентної цільової позики від 01.01.1999 року його складено у трьох нотаріально засвідчених примірниках. Згідно до ст.374 ЦК України 1963 року за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Таким чином, договір є реальним, тобто його укладення прямо повязується з моментом передання позичальнику грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками, при цьому, враховуючи реальність договору позики, підтвердженням його укладення може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної речі (касовий ордер, акт приймання-передачі, квитанція). Також диспозицією вказаного Закону визначено, що предметом договірних відносин можуть бути як грошові кошти, так і речі, визначені родовими ознаками, проте позичальник у разі укладення договору несе обовязок повернути або таку ж суму грошових коштів, або річ (речі) такого ж роду, кількості, якості, які йому передав позикодавець. Разом з тим, ні прокурор Кіровського району м. Кіровограда, ні представник ВДСО при УМВС України в Кіровоградській області не надали суду належних доказів, які б посвідчували передачу позикодавцем позичальнику вказаної квартири, що свідчить про те, що договір є неукладеним. Суд також звертає увагу на те, що згідно до ст.154 ч.1 ЦК України 1963 року коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Однак, не зважаючи на те, що у пункті 12.1 договору безпроцентної цільової позики від 01.01.1999 року зазначено, що останній складено у трьох нотаріально засвідчених примірниках, проте як відповідач, так і представник ВДСО зазначили, що договір нотаріально не посвідчувався. До того ж, аналізуємий договір безпроцентної цільової позики не відповідає ст.374 ч.1 ЦК України 1963 року, оскільки згідно пункту 4.2 договору передбачено, що позика надається відповідачу квартирою, а повертати необхідно відповідно до п.6.1 договору грошові кошти. У звязку з вище наведеним, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову як в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 9920,00 грн., так і в частині стягнення пені за прострочене зобовязання в розмірі 907,68 грн. Що стосується доводів представника ВДСО про те, що [PERSON] підписав договір безпроцентної цільової позики від 01.01.1999 року б/н і відповідно взяв на себе обовязки за договором, то суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до ст.374 ч.1 ЦК України 1963 року договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей, а як зазначалось вище суду не надано належних доказів передачі позикодавцем позичальнику вказаної квартири у власність. Враховуючи те, що сторона позивача не довела того, що відповідач [PERSON] отримав від ВДСО при УМВС України в Кіровоградській області позику, то відповідно у відповідача не виникло ніяких боргових зобовязань перед останнім, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити узадоволенні позову.

Outcome: dismissed