Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-21 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом 14.07.2010 року позивач [PERSON] посилається на ті обставини, що з 15 липня 2002 року наказом №153-к від 12.07.2002 року начальника Дніпропетровського обласного управління юстиції він був призначений на посаду в.о. начальника [PERSON] районного управління юстиції, а наказом [PERSON] юстиції України від 20.03.2003 року № 306-к призначений на посаду начальника вищеназваного управління юстиції, на якій працює по теперішній час. 24.03.2010 року в газеті " Домашняя газета" №12 (703) була опублікована стаття під назвою " Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя". В цій статті надруковано висловлення відповідача [PERSON], а саме: " Направляюсь в приемную начальника управления, а он в карты на компьютере играет. Они там , в юстиции, многие играют в карты, наверное по сети. Потому что одновременно, кому ни посмотри в монитор- карты". Крім того, після статті була викладена думка автора [PERSON], а саме " что управление юстиции Криворожского района оказалось беззубым ( умышленно или не умышленно?) в решении своих служебных обязанностей- это неоспоримый факт". Таким чином, у читачів склалося враження, що саме Криворізьке районне управління юстиції , винно у невиконанні рішення суду. Між тим, відповідно до Положення про районні, районні у містах, міські ( міст обласного значення, міськрайонні управління юстиції- Криворізьке районне управління юстиції лише сприяє організації роботи відділу державної виконавчої служби, але не здійснює згідно чинного законодавства контроль за законністю виконавчого провадження. Згідно до ст.ст. 2,8 Закону України " Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють органи державної виконавчої служби, а іх керівники контролюють належне виконання. Позивач вважає, що вищеназваною публікацією, в якій міститься недостовірна, неправдива інформація порушені його особисті немайнові права. Відповідачі: кореспондент газети , який є автором оспорюваної статті [PERSON] , засновник цієї газети поширили в засобі масової інформації недостовірні відомості із слів відповідача [PERSON], не перевіривши її, відповідно до вимог Закону України " Про інформацію". Зазначеною публікацією зачіпається його честь, гідність та ділова репутація як посадової особи органу юстиції. Посилаючись на норми ст.ст.23, 277, 280 ЦК України позивач [PERSON] також вважає, що неправомірними діями відповідачів йому заподіяна моральна шкода, яка виразилась в тому, що він випробував душевні страждання з приводу розповсюдження недостовірних відомостей про нього в засобах масової інформації , які в очах пересічних громадян створюють негативний образ посадової особи, яка не виконує свої службові обов"язки та призвели до зниження ступеню престижу та ділової репутації, він втратив перспективи кар"єрного росту. Позивач просить : визнати інформацію, розповсюджену відповідачами - засновником та видавцем ТОВ "Камертон", редакцією газети "Домашняя газета", журналістом газети [PERSON] та [PERSON] через газету "Домашняя газета" від 24.03.2010 року № 12 (703), недостовірною, негативною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію та честь, гідність та ділову репутацію, як керівника [PERSON] районного управляння юстиції; зобов'язати відповідачів - засновника та видавця газети "Домашняя газета" ТОВ "Камертон" та редакцію газети "Домашняя газета" у найближчому випуску, але не пізніше ніж через місяць, надрукувати спростування недостовірної інформації тим же шрифтом під заголовком "Спростування" на тому ж місці, де розміщувалася стаття під назвою "Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя", яка спростовується, такого змісту: СПРОСТУВАННЯ. "Шановні читачі! У номері газети "Домашняя газета" від 24.03.2010 року № 12 (703) у статті під назвою "Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя" було розміщено інформацію, яка не відповідає дійсності. Інформацію поширену у цій статті у частині де зазначено: "Направляюсь в приемную начальника управлення, а он в карты на компьютере играет. Они там, в юстиции, многие играют в карты, наверное, по сети. Потому что одновременно, кому ни посмотри в монитор - карты" та думка автора [PERSON], а саме: "что управление юстиции Криворожского района оказалось беззубым (умышленно или не умышленно?) в решении своих служебных обязанностей - зто неоспоримьій факт." - вважати не правдивою і такою, що не відповідає дійсності. Засновник та видавець газети "Домашняя газета" ТОВ "Камертон", редакція газети "Домашняя газета", журналіст [PERSON], приносять свої вибачення читачам газети за введення їх в оману»; зобов'язати відповідачів відшкодувати завдану йому моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, а так само у приниженні честі, гідності та ділової репутації як керівника [PERSON] районного управління юстиції та стягнути на його користь солідарно 1 700 гривень, що внаслідок опублікування відповідачами - редакцією газети « Домашняя газета", засновником та видавцем "Домашняя газета" ТОВ " Камертон", журналістом цієї газети [PERSON] у статті висловлювань відповідача [PERSON] О, була розповсюджена інформація, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що зачіпає честь , гідність та ділову репутацію як його особисто так як і керівника [PERSON] районного управління юстиції; стягнути солідарно з відповідачів редакції газети " Домашняя газета», засновника та видавця "Домашняя газета" ТОВ "Камертон", журналіста цієї газети [PERSON] та [PERSON] судовий збір 17 грн., державне мито - 17 грн. та 75 грн. 00 коп. за інформаційне технічне забезпечення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав раніше заявлені вимоги та пояснив, що недостовірна інформація, яка розповсюджена відповідачами в засобах масової інформації, а саме: в газеті , яку читає велика кількість громадян [PERSON] регіону, безумовно, порушує його немайнові права, оскільки він багато років працює в [PERSON] районному управлінні юстиції на посаді в.о. та начальника цього управління , якого знає багато пересічних мешканців міста та району. Оскільки така посада в [PERSON] районному управлінні юстиції одна, то його нескладно ідентифікувати, хоча офіційно його прізвище в статті не зазначено. Порушені немайнові права повинні бути поновлені судом шляхом спростування недостовірної інформації та стягнення на його користь моральної шкоди солідарно із всіх відповідачів. Просив задовольнити позов. Представник засновника газети " Домашняя газета"- ТОВ " Камертон", який також є редактором цієї газети [PERSON] заперечував проти позову, пояснивши, що на пресу покладений обов"язок висвітлювати актуальні соціальні аспекти. До газети звернулася людина, яка є інвалідом , її права порушуються, оскільки багато років він не може отримати відшкодування шкоди , у зв"язку із заподіянням відносно нього злочину. Вони повинні були вислухати людину, яка має право на свободу слова та викладення своєї особистої думки. Обставини: чи грав начальник управління юстиції в карти, чи ні перевірити неможливо - це особисті оціночні судження людини, яка давала інтерв"ю. Вважає позовні вимоги недоведеними та просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач по справі автор статті " Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя" [PERSON] заявлений позов не визнав та пояснив, що вважає, що даною публікацією не порушені права позивача, оскільки у статті не зазначено ні його прізвище, ні рік в якому мали місце вказані події. Те, що на його думку юстиція проявила бездіяльність у виконанні рішення суду відносно стягувача [PERSON]- є його особистою думкою, власним судженням, на яке він має право за законом. Просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що з приводу невиконання вироку суду він неодноразово звертався до позивача [PERSON] , а також до вищих органів юстиції. Коли він зайшов до нього в кабінет, то [PERSON] сказав, що він зайнятий, але сам в цей час грав в карти на комп"ютері. Після цього він пішов до держвиконавця, а у того також були карти на комп"ютері, він ще сказав виконавцю, щоб і його навчили грати. Це все він бачив власними очима , про що і розповів кореспонденту. Просить відмовити у задоволенні позову , вважає, що це йому юстиція повинна відшкодовувати моральну шкоду, оскільки на протязі багатьох років нічого не зробила, щоб виконати вирок суду. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст.94, ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або) членів її сім"ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із ст.15, 16 ЦК України спосіб захисту порушеного права обирає сам позивач, звернувшись до суду, та може обрати як загальний , так і спеціальний способи захисту свого права , визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивач [PERSON] не скористався наданим йому законом правом на відповідь, а обрав спосіб захисту порушених немайнових прав шляхом спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, що є його правом. Згідно із положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов"язок довести ,що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації . Крім того, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Суд не заперечує факт поширення інформації, оскільки вона надрукована у засобі масової інформації, який має досить велике коло читачів, погоджується з думкою позивача [PERSON], проте, що хоча у статті не надруковано його прізвище , але його особу можливо ідентифікувати із посадовою особою [PERSON] районного управління юстиції , про яку йдеться мова у оспорюваній публікації, оскільки , починаючи з 2002 року та по теперішній час він працював спочатку на посаді в.о. начальника [PERSON] районного управління юстиції, а з 20.03.2003 року працює - начальником вищеназваного управління, що підтверджується копією його трудової книжки та витягами із наказів, доданих до матеріалів справи ( а.с.6-11). Між тим, суд вважає, що позивач на підставі ст.60 ЦПК України не довів позовні вимоги в частині порушення немайнових особистих прав та способу їх захисту шляхом спростування недостовірної інформації. Позивач [PERSON] є посадовою особою державного органу, перебуває на публічній службі. Відповідно до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації ( далі- Декларація), схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 ( 1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя, а також згідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п.21 Постанови №1 від 27.02.2009 року його Пленуму " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і ( або) користуються державними ресурсами, а також ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті. У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародних рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились " виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв"язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як зазначив у судовому засіданні позивач [PERSON], в даному процесі він виступає як фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення відносно нього, як начальника [PERSON] районного управління юстиції, недостовірних відомостей 24.03.2010 року в газеті " Домашняя газета" №12 (703) в статті під назвою " Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя".Зазначений факт підтверджується і позовом, в якому вказано, що він поданий від імені [PERSON] Таким чином, він не має права при розгляді цієї справи діяти від імені юридичної особи, а отже не може бути задоволена його вимога про спростування інформації, яку він вважає недостовірною щодо думки автора [PERSON], а саме " что управление юстиции Криворожского района оказалось беззубым ( умышленно или не умышленно?) в решении своих служебных обязанностей- это неоспоримый факт", оскільки ця інформація стосується юридичної особи. Аналогічним чином суд вважає повинно бути вирішено і питання щодо висловлювання відповідача [PERSON] : " Они там , в юстиции, многие играют в карты, наверное по сети. Потому что одновременно, кому ни посмотри в монитор- карты", оскільки воно також не стосується особисто позивача. Що стосується вимоги [PERSON] щодо спростування недостовірних відомостей, які містяться у надрукованих в статті висловленнях відповідача [PERSON], а саме: " Направляюсь в приемную начальника управления, а он в карты на компьютере играет", то суд вважає, що вона також не підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України " Про інформацію" оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які , будучи вираженням суб"єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Висловлення відповідача [PERSON] з приводу того: чи грав начальник управління [PERSON] районного управління юстиції в карти на комп"ютері, чи не грав на момент його звернення до нього, неможливо перевірити на предмет його дійсності, оскільки невідомо: коли саме мали місце вищеназвані події: у який день та час; чи знаходився [PERSON] у той момент при виконанні своїх посадових обов"язків, або можливо це була обідня перерва чи закінчення робочого часу, тощо. Отже , суд вважає вищеназвані висловлювання відповідача [PERSON] його оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню. Із змісту вищеназваної статті не убачається порушення немайнових прав позивача, як фізичної особи, т.я. опублікована в ній інформація не містить відомостей щодо його приватного життя, суб"єктивна думка відповідачів не викладена у брутальній, принизливій чи непристойній формі, таким чином, не доведені правові підстави відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, суд відмовляє позивачеві [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно до ст.88 ЦПК України при відмові у задоволенні позову в повному обсязі , не підлягають стягненню з відповідачів, понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed