Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

13.09.2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому в результаті професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на ТОВ "Краснолиманське" машиністом гірничих виймальних машин підземним з 18.09.2006 року по 13.12.2008 року, звільнений за власним бажанням, в звязку з переходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.08.2009 року йому було встановлене професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереко - крижова радікулопатія в стадії загострення з больовим, м"язово- тонічним синдромом. Хвороба професійна. Згідно п.16 акту, професійне захворювання виникло у зв"язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах з важкою фізичною працею. Причиною професійного захворювання є тяжка праця, вимушена робоча поза 95 % часу зміни. Згідно довідки МСЕК №086644 від 24.09.2009 року позивачу була первинно встановлена третя група інвалідності та втрата професійної працездатності 50 відсотків. При повторному огляді 14.10.2010 року третя група інвалідності та втрата 50 % працездатності підтвердились. Внаслідок професійного захворювання на виробництві йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному. Тривалий час позивач знаходився на лікуванні, вимушений проходити лікування і на цей час, згідно висновку МСЕК від 14.10.2010 року втрата його працездатності складає 50 відсотків та встановлено 3(третю) групу інвалідності безстроково у звязку з загальним захворюванням, позивач не може влаштуватися на роботу. Крім того, позивач втратив нормальні життєві стосунки, проблеми, з якими він зіткнувся, викликають психічні страждання в нього, у нього змінилися умови життя. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в 70 000 грн. , вважає що відповідальність за моральну шкоду несе підприємство, де було одержано професійне захворювання. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду в зазначеному розмірі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" - [PERSON] позовні вимоги не визнала з тих підстав, що позивач не надав суду доказів спричинення йому моральної шкоди підприємством, позивач працював на підприємстві не значний час з 18.09.2006 року по 13.12.2008 року, прийнятий на підприємство вже пенсіонером і маючи стаж роботи в підземних умовах на шахтах регіону -21 рік та 4 місяці. Крім того, вважає, що 1) відшкодування моральної шкоди відноситься до обов"язку Відділення виконавчої дирекції Фонду , а не підприємства, згідно Закону № 1105-ХІУ, 2) що встановлення факту спричинення моральної шкоди є обов"язком МСЕК, а такий висновок позивачем суду не наданий; 3), що під час прийому на роботу позивач був під розписку поінформований про умови праці і за час його роботи на підприємстві випадків порушення техніки безпеки, гігієни праці, технологічних регламентів виробничого процесу, які могли б спричинити професійне захворювання, встановлено не було. Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області до суду не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, вважає, що сума моральної шкоди позивачем занадто завищена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві ТОВ "Краснолиманське" машиністом гірничих виймальних машин підземним з 18.09.2006 року по 13.12.2008 року, звільнений за власним бажанням, в звязку з переходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.(а.с.8-10). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.08.2009 року позивачеві було встановлене професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереко - крижова радікулопатія в стадії загострення з больовим, м"язово- тонічним синдромом. Хвороба професійна. Згідно п.16 акту, професійне захворювання виникло у зв"язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах з важкою фізичною працею. Причиною професійного захворювання є тяжка праця, вимушена робоча поза 95 % часу зміни.(а.с.11-13). Згідно довідки МСЕК №086644 від 24.09.2009 року позивачу була первинно встановлена третя група інвалідності та втрата професійної працездатності 50 відсотків(а.с14-15) . При повторному огляді 14.10.2010 року третя група інвалідності та втрата 50 % працездатності підтвердились.(а.с.57). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням, пов"язаним з виробництвом позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 50% працездатності та став інвалідом 3-ї групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, він вимушений постійно лікуватися. Позивач [PERSON] отримав професійне захворювання в звязку з тривалим періодом роботи в підземних, шкідливих умовах праці, обумовлених впливом виробничого фактору робоча поза вимушена протягом 95 % робочої зміни, при цьому мала місце протиправність дій відповідача ТОВ "Краснолиманське", повязаних з порушенням Закону України „Про охорону праці- неналежний контроль за якістю медичного огляду при прийнятті на роботу та за проведенням періодичних медичних оглядів. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON]. заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 50 відсотків. Разом з тим, судом враховується та обставина, що позивач працював у відповідача не значний час, всього 2 роки і 3 місяці, що прийнятий він був на роботу, будучи особою пенсійного віку та маючи стаж роботи в підземних умовах на інших шахтах більше 21 року, тобто судом враховується, що шкода здоров"ю позивача була спричинена не тільки на підприємстві відповідача. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ТОВ "Краснолиманське", на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн. Суд не може погодитись з доводами представника відповідача, що позивач пропустив тримісячний термін давності для звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України для розгляду трудових спорів, оскільки згідно ст. 268 ч.3 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю позовна давність не поширюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ТОВ "Краснолиманське" на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 70 грн., по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Outcome: partial