Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

У 2008 році [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі еквівалентному 2100 доларів США, тобто 10605 грн. та понесені ним при зверненні до суду судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн., судовий сбір в сумі 106 грн. 05 коп. Під час судового розгляду справи позивач збільшив розмір заявлених вимог та просив стягнути борг у розмірі еквівалентному 2100 доларам США станом на 09.10.2010 року, а також втрати у звязку з інфляцією в сумі 2417 грн. 94 коп., 3% річних в сумі 510 грн. 74 коп. та додаткові судові витрати на оплату судового збору в сумі 91 грн. 45 коп. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 11 червня 2003 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого він передав відповідачу у позику 2100 доларів США з поверненням за першою вимогою позикодавця. Вказану суму [PERSON] отримав 11 червня 2003 року, про що написав відповідну розписку. Однак відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та по теперішній час не повернув позивачу суму позики, з часу надходження позову та пред`явлення першої вимоги, тобто з 30.04.2008 року, борг відповідачем не повернуто. Крім того, вважає, що має право на відшкодування збитків завданих інфляцією, що складає 2417 грн. 94 коп. та 3% річних за 602 дні прострочення - за період з 01.04.2008 по 24.11.2009 року в сумі 510 грн. 74 коп. , тому просить задовольнити заявлений позов в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON]З підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснив, що надав у 2003 році у борг 2100 доларів США відповідачеві, оскільки вони були у приятельських стосунках; певний час не вимагав повернення коштів, так як розраховував на добровільне повернення коштів відповідачем, але в добровільному порядку відповідач відмовляється йому сплатити суму позики та нараховані відсотки, тому просить задовольнити його позов; при цьому просив закінчити розгляд справи у відсутності його представника [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав; представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] кошти у позивача не позичав, ніяких угод позики з ним не укладав і повертати кошти не зобов'язувався, розписки чи інші документи йому не писав, хоча не оспорює, що писав розписку пред`явлену позивачем, але [PERSON] її не давав, тому позов не визнає. Допитаний у якості свідка за клопотанням позивача [PERSON] пояснив, що був присутнім коли [PERSON] у приміщенні заводського клубу Дніпродзержинського коксохімічного заводу у червні 2003 року брав у [PERSON] у борг кошти в сумі близько 2300 доларів США і передав [PERSON] розписку про отримання боргу; свідок був присутнім при передаванні грошей та розписки, як [PERSON] писав розписку не бачив. Свідки [PERSON], [PERSON] допитані судом за клопотанням представника відповідача , пояснили, що у червні 2003 року відповідач брав у них у борг 2100 доларів США, які повернув через місяць, а вони йому повернули його розписку. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 60 ч.4, 212 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 374 ЦК України в ред.1963 року за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій (позичальнику) у власність або оперативне керування гроші або речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму кількість грошей або речей; договір вважається укладеним в момент передачі грошей або речей. Відповідно до ст. 165 ЦК України в ред.1963 року, яка діяла на момент укладення між сторонами договору, якщо у зобов'язанні не встановлений строк виконання зобов'язання або встановлений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі виконати у будь-який час; боржник зобов'язаний виконати таке зобов'язання у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором, якщо обовязок негайного виконання не витікає з закону, договору або суті зобов'язання. За ст. 214 ЦК України в ред.1963 року, боржник, який стрострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити за час прострочки три відсотки річних з простроченої суми, якщо договором або законом не встановлений інший розмір відсотків. Ст. 216 ЦК України в ред.1963 року, ст. 545 ЦК України в ред. 2003 року встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видав кредитору на підтвердження зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення вказати на це у виданій ним розписці. Знаходження боргового документу у боржника посвідчує припинення зобов'язання і виконання ним свого обов'язку. При відмові кредитора видати розписку, повернути борговий документ або відмітити у розписці неможливість його повернення, боржник вправі затримати виконання. Як встановлено в судовому засіданні, 11 червня 2003 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 2100 доларів США, що еквівалентно станом на 12.10.2010 року 16610 грн., про що написав відповідну розписку, оригінал якої долучено до справи (л.с. 47). Згідно вказаної розписки [PERSON] зобов'язався повернути суму позики за першою вимогою. Перша вимога повернути борг надійшла від позивача у квітні 2008 року, коли він звернувся до суду з позовом. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] суму позики позивачу не сплатив по теперішній час, що не заперечував в судовому засіданні, мотивуючи невиконання зобов'язання тим, що коштів від [PERSON] не отримував і йому розписку не писав; той факт, що долучену до матеріалів справи розписку написано саме ним відповідач не заперечував, але стверджує, що писав її іншій особі, кому саме не пояснив, яким чином розписка опинилась у позивача не знає. Представник [PERSON], [PERSON] пояснив, що повертати гроші відповідач не має наміру, оскільки у розписці не вказано, що гроші він брав у [PERSON] При цьому зазначені твердження відповідача та його представника спростовуються показами свідка [PERSON], який у суді пояснив, що був присутнім при передачі грошей позивачем відповідачу і передачі останнім розписки; зазначені покази не спростовані відповідачем, крім того, відповідачем не наведено обставин, за яких зазначена розписка могла опинитись у позивача, тому суд не вбачає підстав вважати, що розписка надавалась не позивачу, а іншій особі. Покази свідків [PERSON], [PERSON] стосуються отримання [PERSON] у них під розписку боргу у розмірі 2100 доларів США у червні 2003 року, також ці свідки пояснили, що борг [PERSON] їм повернув , а вони йому повернули розписку; ці покази жодним чином не спростовують тверджень позивача про наявність перед ним боргу відповідача згідно розписки від 11.06.2003 року. Оригінал розписки написаної відповідачем, чого він не оспорював, знаходиться на час розгляду справи у позивача і наданий ним до матеріалів справи. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні. У звязку з тим, що предметом договору між сторонами є грошове зобов'язання, визначене у іноземній валюті, у задоволенні вимог стосовно стягнення збитків у вигляді інфляційних витрат необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним частково задовольнити позов і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 16610 грн. 79 коп. з розрахунку курсу гривні до долара США 790 гривень 99 копійок за сто доларів США, встановленого Національним банком України на 12.10.2010, тобто на день ухвалення рішення, та нараховані три відсотки річних за договором позики, у розмірі який заявлено позивачем, тобто в сумі 510 грн. 74 коп.

Outcome: partial