Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на те, що йому, згідно Державного акту, належить земельна ділянка площею 5,0367га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Барвнківського району Харківської області. У 2009 році йому стало відомо про наявність договору оренди зазначеної земельної ділянки, який був підписаний від його імені його колишньою дружиною [PERSON],з однієї сторони, та ТОВ «Краєвид Агро» в особі його генерального директора [PERSON],з другої сторони, строком на 25 років. Посилаючись на те, що він не надавав повноважень [PERSON] на вчинення від його імені договору оренди земельної ділянки, з умовами договору не згоден, просив визнати зазначений договір недійсним, а також зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку. Представник відповідача проти позову заперечував, вважав вимоги позивача безпідставними. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON], суд знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (серія 111ХР №102000), виданого 28 серпня 2002 року, [PERSON] належить земельна ділянки площею 5,0367га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Барвнківського району Харківської області. Згідно договору оренди землі від 04 листопада 2006 року укладеного від імені [PERSON],з однієї сторони, та ТОВ «Краєвид Агро» в особі його генерального директора [PERSON],з другої сторони, вбачається, що позивач передав зазначену земельну ділянку в оренду ТОВ на 25 років . Зазначений договір зареєстровано в Державному реєстрі ДП Центр ДЗК при ДКУ по ЗК» в Барвінківському районному відділі за №040668400127 25 грудня 2006 року. Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи з вимог статті 14 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 218 Цивільного Кодексу передбачені правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, зокрема, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. При розгляді справи позивач стверджував , що оспорюваний договір оренди земельної ділянки він не підписував, повноважень [PERSON] на вчинення від його імені цього правочину не надавав, з умовами договору не згоден, акт прийому передачі земельної ділянки не підписував. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що дійсно 04 листопада 2006 року підписала за позивача договір оренди, належної останньому, земельної ділянки . При цьому своєї згоди на вчинення таких дій позивач їй не надавав. Представник відповідача не заперечував того факту,що спірний договір оренди земельної ділянки був підписаний не його власником. Вирішуючи зазначений спір про визнання угоди недійсною, суд встановив наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме недодержання встановленої форми угоди. Отже, твердження позивача про відсутність його волевиявлення на укладення оспорюваного правочину і вчинення підпису від його імені іншою особою без відповідних на те повноважень, підтверджено належними доказами, тому зазначений договір оренди і повинен бути визнаний недійсним. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Виходячи з зазначених вимог суд зобов'язує також відповідача повернути позивачу земельну ділянку. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати на сплату: судового збору в доход держави, на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та проведення експертизи.

Outcome: approved