Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області у якому просив визнати дії відповідача щодо нарахування і виплати йому пенсії як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою першої категорії, всупереч положень ст.ст. 50,54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою першої категорії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком із 01 січня 2006 року по 21 травня 2008 року та із 20.11.2009 року по 01 березня 2010 року, зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату йому додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою першої категорії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком із 01 січня 2006 року по 21 травня 2008 року та із 20.11.2009 року по 01 березня 2010 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом третьої групи з 12.08.02 по 20.05.2010, із 20.05.2010 року є інвалідом другої групи, внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до положень Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання пенсії не нижче шести мінімальних пенсій за віком, на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю як інваліду 3 групи у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком у зазначені ним періоди. Розміри призначеної і виплаченої за вказаний період пенсії не відповідає розмірам, установленим законом та є нижчими. Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що при вирішенні питань пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи органи Пенсійного фонду керуються постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.08, згідно з якою для учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1987-1990 роках, інвалідів 2 групи встановлено доплату в розмірі 820 грн., інвалідів 3 групи - 760 грн. А також постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.08, якою встановлено розміри додаткових пенсій за шкоду заподіяну здоровю відповідно до Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема для 1 категорії інвалідам третьої групи 15 відсотків, інвалідам другої групи 20 відсотків. При цьому, зважаючи на відсутність інших нормативних актів, вважає вказані постанови Кабінету Міністрів нормативними документами, які регулюють питання пенсійного забезпечення та обовязковими для виконання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав у ньому зазначених. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін. Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 406891, від 25.11.2001 року, а також інвалідом 3 групи із 12.08.2002 по 20.05.2010 року, відповідно довідки МСЕ № 0060687, від 12.08.2002, із 20.05.2010 року інвалідом 2 групи відповідно довідки МСЕ № 0374557 від 20.05.2010 року через захворювання, повязане з виконання обовязків в/служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З довідки управління пенсійного фонду України в Решетилівському районі вбачається, що позивач [PERSON] із 01.01.2006 року по 31.12.2007 року, а також з 20.11.2009 року по 01.03.2010 року отримував пенсію у розмірах, значно нижчих ніж передбачені ст.ст. 50,54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров»я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ ( надалі Закон). Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 54 Закону « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по 3 групі інвалідності 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтю 50 Закону також викладено в новій редакції, а саме, особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірах: інвалідам ІІІ групи 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тому рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до статей 50, 54 Закону України« Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано неконституційними. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, з 22.05.2008 дія статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відновлена у попередній редакції. Статтею 54 Закону України« Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача , встановлених цим же Законом. Тому, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру державної пенсії позивачеві, застосуванню підлягають стаття 54 ч. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням визначення поняття мінімального розміру пенсії за віком, визначеного частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Згідно положень частини четвертої статті 54 « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по ІІ групі інвалідності -8 мінімальних пенсій за віком; по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій. Відповідно до ст. 50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам третьої групи, внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою першої категорії передбачена додатка пенсія, за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам другої групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою першої категорії передбачена додатка пенсія, за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які стратили працездатність, визначеного законом. Положення частини третьої статті 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, суд не вважає перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. А відсутність іншого визначення мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи те, що мінімальний розмір пенсії за віком згідно частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (набрав чинності з 01 січня 2004 року) встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розрахунок державної і додаткової пенсії позивачу повинен здійснюватися із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 05.10.2006 №231-V встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене та межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач мав право на отримання державної пенсії у розмірі передбаченому частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії у розмірі, визначеному ст. 50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 01.01.2006 року по 31.12.2007 року, а також з 20.11.2009 року по 01.03.2010 року. Позовні вимоги за період із 01.01.2008 по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають, оскільки в цей час відповідач діяв у межах Закону України від 28.12.2007 № 107-УІ « Про Державний бюджет України на 2008 рік. Тому, суд рахує за необхідне задовольнити позов частково. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі. Тому, суд вважає управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі належним відповідачем по даній справі. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи слід покласти на відповідача. Відповідно до п.32 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» управління пенсійного фонду в Решетилівському районі звільнене від сплати державного мита ( судового збору). Позивач також звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 вказаного Декрету, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial