Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

В вересні 2010 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області про стягнення заборгованості та зобовязання здійснити перерахунок доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та їх виплату згідно закону. В позовній заяві позивач вказала, що є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції 4-ї категорії. На підставі поданих нею документів відповідач по справі призначив їй пенсію за віком а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, та доплату за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю як непрацюючій пенсіонерці, проте розмір цієї доплати і додаткової пенсії є меншим, ніж передбачено чинним законодавством. Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання доплати до пенсії як непрацююча пенсіонерка в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Вказує також, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» нарахування і виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, оскільки особам, віднесеним до категорії 4, така додаткова пенсія призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Обовязок проведення перерахунку покладено на органи пенсійного забезпечення незалежно від заяви пенсіонера про проведення такого перерахунку. Вказана доплата до пенсії повинна також постійно коригуватися у відповідності до збільшення прожиткового мінімуму та розміру мінімальної пенсії за віком. Відповідач не виплачує йому належні суми повністю, що змусило звернутися до суду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заперечення проти позову, справу просить розглядати без участі представника, позовні вимоги не визнає. В запереченні представник відповідача вказав просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі здійснює свої повноваження по ефективному та цільовому використанню коштів Пенсійного фонду України. Останній виступає як розпорядник коштів державного бюджету і отримавши асигнування із державного бюджету, виплачує бюджетні кошти за цільовим призначенням, тобто проводить фінансування пенсій і допомоги вищевказаної категорії громадян. Відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території посиленого радіологічного контролю, було призначено підвищення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його розмір встановлено в сумі 5,20 грн. і дійсне по даний час. Фінансування виплат, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться з Державного бюджету, а Державним бюджетом профінансовано Пенсійний фонд у тих розмірах, які і були виплачені, тому Пенсійний фонд немає підстав для виплати сум, які вимагає позивач. Щодо вимог позивача відносно нарахування та виплати в подальшому пенсії з дотриманням зазначених в позовній заяві вимог, то вважають, що задоволенню не підлягають з підстав відсутності фактів порушення пенсійних прав позивача в майбутньому. Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки, і цей строк позивачем пропущено, а це також є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії В-П № 841965 громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що видане 28 липня 1999 року Тернопільською обласною державною адміністрацією. Позивачка [PERSON] також перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області та одержує пенсію за віком при повному стажі, доплату за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю. Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; 6) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. З відповіді управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі вбачається, що позивачці [PERSON] доплата до пенсії виплачувалась в сумі 5,20 гривень щомісячно згідно постанови Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи». Тобто така доплата проводилась не на рівні мінімальної заробітної плати, як це передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 у 1996 році розмір щорічної допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства та допомога громадянам, які являються пенсіонерами, не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат, а не постанова Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.96 р. № 836. Розмір мінімальної заробітної плати визначається Законом України про державний бюджет на відповідний рік і цей розмір береться до розрахунку на момент виплати доплати. Дія положення ст. 39 даного Закону була зупинена Законом України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет на 2007 рік» і визначено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Проте рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року внесення таких змін до Закону визнано неконституційним, оскільки «не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України». Згідно рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватись окремі закони». Тому внесення змін до ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними. В звязку з цим особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія повинна призначатися у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Згідно постанови від 11 листопада 2008 року колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, положення ч. 3 ст. 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Вищезазначеними рішеннями Конституційного Суду України визначено, що вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на виплату щомісячної грошової доплати як непрацюючій пенсіонерці, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, та на додаткову пенсію на підставі ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення в межах строку позовної давності.

Outcome: partial