Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

24.07.2007 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON] [PERSON], 3-ті особи [PERSON] та Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3983 гривні у відшкодування матеріальної шкоди і 3500 гривень у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги і пояснив суду, що відповідач зобовязаний сплатити різницю між отриманою позивачем страховою компенсацію завданої шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки особа, що завдала шкоди позивачу перебувала в трудових стосунках з відповідачем. Відповідач заперечував проти позову, пояснивши, що підстави для відшкодування взагалі відсутні, оскільки позивач отримав страхову виплату в меншому розмірі, оскільки на різницю між виплатою і розміром завданої шкоди позивач залишив за собою пошкоджений автомобіль. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до довідки УМВС України в Харківській області від 20.03.2006 року про наслідки дорожньо-транспортної пригоди судом встановлено, що відповідач не є власником транспортних засобів, що зіткнулися. Автобус ПАЗ 32054 державний № [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що зареєстрована в [INFO]. Керував зазначеним транспортним засобом [PERSON], притягнутий до участі у справі 3-ю особою. Як видно із цієї довідки відбулося зіткнення двох транспортних засобів, а тому відповідальність за спричинену шкоду наступає відповідно до ст. 1188 ЦК України, якою визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 6.04.2006 року визначена особа, яка винна у спричинені шкоди позивачу, а саме [PERSON] Михайловича притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 гривен. Таким чином, відповідач не винен у спричинення матеріальної шкоди позивачу, а факт перебування [PERSON] у трудових стосунках із відповідачем не доведений, а тому відсутні підстави вимагати від відповідача відшкодування шкоди, завданої [PERSON] відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України. Крім того, суду надано договір оренди транспортного засобу від 22.09.2005 року відповідно до якого судом встановлено, що автобус ПАЗ 23054 державний №АХ 3593 АІ [PERSON] передала в оренду [PERSON]. Наведені обставини свідчать про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної позивачу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Притягувати до участі у справі належного відповідача позивач не просив і наполягав на стягнення шкоди саме з відповідача [PERSON]. Не надано суду доказів і того, що якими не будь протиправними діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, а тому підстави, передбачені ст. 1167 ЦК України стягнення моральної шкоди - відсутні. За таких обставин, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог і згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed