Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зарахування до його стажу роботи в колгоспі в роки війни з 15.08.1943 року до 05.04.1948 року як неповнолітньому з робочим днем чотири годині та зарахувати до його стажу роботу підприємцем з 1994 по 1996 роки. Вважає, що незаконними діями відповідача які відмовляють йому в вирішенні даних питань йому спричинено моральна шкода яку він оцінює в 20 000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що жодних порушень чинного законодавства з їх боку при нарахуванні пенсії позивачу допущено не було. В зв,язку з чим і відсутня моральна шкода на яку посилається позивач. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідачем нараховано стаж [PERSON] 44 роки 4 місяці 20 днів, у тому числі періоди роботи у роки Великої Вітчизняної війни з 05.04.1944 року ( з дня виповнення 14 років) до 09.05.1945 року та з 09.08.1945 року до 03.09.1945 року зараховано до стажу роботи у подвійному розмірі. Суд вважає, що відмова відповідача щодо зарахування до стажу [PERSON] періоду роботи в колгоспі з серпня 1943 року по 04.04.1944 року з посиланням на недосягнення останнім чотирнадцятирічного віку є необґрунтованим, оскільки матеріали пенсійної справи містять протокол комісії по призначенню пенсії при виконкомі Комінтернівської районної ради народних депутатів Харківської області від 20.12.1991 року згідно з яким встановлено, що [PERSON] працював в колгоспі ім.. Кірова з 15.08.1943 року до 15.08.1949 року і ці обставини визнавались відповідачем, про що свідчать листи від 04.11.1992 року та від 29.10.1992 року, в якіх вказано, що позивачу вже було проведено перерахунок пенсії з зарахуванням періоду роботи в колгоспі з 1943 року по 1949 роки. В зв.язку з викладеним, дії відповідача, пов,язані з відмовою в зарахуванні стажу з 15.08.1943 року, що раніше визнавалась відповідачем, є необґрунтованим. Суд також вважає необґрунтованими посилання представника відповідача щодо відмови в зарахуванні до трудового стажу роботи позивача приватним підприємцем з 1994 до 1996 років, оскільки, як на їх думку, позивач повинен був стати на облік до Пенсійного фонду як підприємець та сплачувати пенсійні внески, про що він неодноразово попереджався. Однак, матеріали пенсійної справи позивача, яка досліджувалась в судовому засіданні не містять жодного повідомлення позивача про необхідність стати на облік до Пенсійного фонду як приватному підприємцю, тому і відмову в зарахуванні цього стажу суд вважає необґрунтованим. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичний чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв,язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причинний зв,язок між діями відповідача та моральною шкодою. У зв?язку з наведеним, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині зарахування трудового стажу позивача за час роботи в колгоспі з 15.08.1943 року та роботи приватним підприємцем з 1994 по 1996 роки. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial