Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «[PERSON] Аваль» звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] кредитної заборгованості у розмірі 48252 (сорок вісім тисяч двісті п'ятдесят два) долари 40 центів СІЛА, що за курсом НБУ складає 385922 (триста вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот двадцять дві) гривні 69 копійок заборгованість за Кредитним договором та витрат по сплаті державного мита у сумі 1700, 00 гривен і витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривен. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у зв'язку з тим, що на момент розгляду справи він знаходиться під вартою та утримується в Одеському слідчому ізоляторі, на адресу якого направлялися судові повістки та копія позовної заяви з додатками, які були вручені відповідачу. Будь-яких письмових пояснень чи заперечень на позов відповідач до суду не надав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позов визнає у повному обсязі, справу просить слухати у її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні протоколом Загальних Зборів акціонерів Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» №36-36 від 21 квітня 2006 року прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» на Відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», який став правонаступником за всіма правами та обов'язками Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль». Протоколом Загальних Зборів акціонерів №36-45 від 14 жовтня 2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» на [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», який став правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». У судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/0022/73/63935 про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 38700, 00(тридцять вісім тисяч сімсот) доларів США на строк 72 місяці, а саме з 23 серпня 2006 року по 23 серпня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашенням кредиту та сплатою відсотків за кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту. Також 23 серпня 2006 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір поруки, згідно з яким [PERSON], на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору. Відповідно п.п 2.1, 3.1 Договору поруки від 23 серпня 2006 року, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Кредит в сумі 38 700, 00 (тридцять вісім тисяч сімсот доларів) СІЛА було отримано відповідачем [PERSON] з позичкового рахунку готівкою через касу відділення Одеської обласної дирекції ВАТ "[PERSON] Аваль". Відповідач не виконав умови ст. 5.1 Кредитного договору щодо часткового погашення кредиту та сплаті відсотків за фактичне використання кредитних коштів щомісячно в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту. Станом на 18 березня 2009 року у відповідача виникла прострочена заборгованість перед банком щодо погашення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами. Як вбачається з матеріалів справи 18 березня 2009 року на адресу відповідачів були направлені попередження та претензії-вимоги щодо погашення боргу, які відповідачами залишені без уваги (а.с.21, 22, 23, 24). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, станом на 22 лютого 2010 року, борг відповідачів перед позивачем складає 48 252 (сорок вісім тисяч двісті п'ятдесят два) долара 40 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 385 922 (триста вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот двадцять дві гривни) 69 копійок, які складаються з: заборгованість за кредитом - 25 262 (двадцять п'ять тисяч двісті шістдесят два) долара 50 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 202 049 (двісті дві тисячі сорок дев'ять) гривен 47 копійок; заборгованість за відсотками - 4478 (чотири тисячі чотириста сімдесят вісім) доларів 95 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 35 822 (тридцять п'ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 64 копійки; пеня за прострочення тілу кредиту - 12 276 (дванадцять тисяч двісті сімдесят шість) доларів 49 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 98 187 (дев'яносто вісім тисяч сто вісімдесят сім) гривен 36 копійок; пеня за прострочення відсотків по кредиту - 6234 (шість тисяч двісті тридцять чотири) долари 46 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 49 863 (сорок дев'ять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 21 копійку. Перерахунку розміру вимог позивач не надав. На момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати відсотків, пені у суду не має. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст.1050 ЦК України. Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.І ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.З цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.І та ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700,00 гривен, витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120 гривен. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved