Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

29.03.2010 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів - [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова, [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, в якому просив: 1. визнати неправомірними дії [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова щодо нарахування та виплати основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2. визнати неправомірними дії [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 3. зобов'язати [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова провести перерахунок та сплатити недоплачені суми основної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії IIІ групи згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 18.04.2008 по дату винесення рішення у справі з урахуванням проведених виплат; 4. зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат, за 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 роки; 5. зобовязати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації провести виплату йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 4 мінімальних заробітних плат, за 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 роки; 6. визнати за ним право на отримання основної пенсії згідно положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; 7. визнати за ним право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 4 мінімальних заробітних плат; 8. зобов'язати [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова встановити йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 9. зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради встановити йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат згідно вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 10. стягнути з [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова на його користь витрати по сплаті послуг за правову допомогу в розмірі 500 гр. (а.с. 1-7). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 3 групи необхідно виплачувати пенсію в розмірі, який дорівнює 5 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, розмір якої повинен складати 50 % мінімальної пенсії за віком, у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За цих підстав, згідно до ст. 49 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач набув право на отримання державної пенсії, розмір якої, у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому мінімальна пенсія за віком повинна була розраховуватись виходячи із розміру, встановленого ст.28 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування». Оскільки розмір фактично виплачуваної пенсії був значно нижчим, він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, однак пенсія відповідачем не була перерахована. Відмову у проведенні перерахунку вважає протиправною, оскільки за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії застосуванню підлягають ст. 50, 54 Закону України № 796-ХІІ в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996, а не Постанова Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав. Позивач зазначає, що на підставі ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена для інвалідів ІІІ групи у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Він отримує щорічну допомогу на оздоровлення в значно нижчому розмірі, ніж передбачено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у звязку з чим звертався до [PERSON] праці та соціального захисту населення в Київському районі міста Харкова із заявою про проведення перерахунку розміру нарахованої йому щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до положень Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ, але відповідач відмовляє у проведенні перерахунку та повідомляє, що нарахування проводиться правильно, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005. Відмову у проведенні перерахунку вважає протиправною, вказуючи, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996, а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав. Вказує, що зміст Постанов Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 та № 530 від 28.05.2008 свідчить, що Кабінет Міністрів України не встановлював порядок, в якому повинно проводитися розяснення порядку застосування Закону, а фактично встановлював нові розміри соціальних виплат, зменшивши їх в порівнянні з розмірами, визначеними Законом. Частиною 1 ст. 67 Закону № 796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Отже, Законом не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір бази нарахувань пенсій, встановлений Законом, а надано право розяснення порядку застосування цього Закону. Вказує, що Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації залучений співвідповідачем, оскільки він проводить виплату щорічної допомоги на оздоровлення на підставі наданих розрахунків. Також позивач вказує, що для звернення до суду з метою забезпечення належного захисту своїх прав в нього виникла необхідність користуватися платними послугами юристів, ним сплачено Філії ТОВ «Надія» у м. Харкові 500 гр. за надання консультативно-правових послуг, у тому числі інформування та консультування, складання та подання позову з необхідними додатками до суду, на підтвердження чого посилається на рахунок, квитанції та акт, які додав до позову. На підтвердження того, що ТОВ «Надія» є фахівцем у галузі права, додає копію довідки з ЄДРПОУ (а.с. 1-7). В судовому засіданні 23.06.2010 судом прийнято в провадження заяву позивача про уточнення позовних вимог, де позивач просить: 1. визнати неправомірними дії [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова щодо нарахування та виплати основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2. визнати неправомірними дії [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 3. зобов'язати [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова провести перерахунок та сплатити недоплачені суми основної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії IIІ групи згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 18.04.2008 по 01.06.2010 та провести перерахунок та сплатити недоплачені суми основної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії II групи згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 01.06.2010 по дату винесення рішення у справі з урахуванням проведених виплат; 4. зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат - за 2006, 2007, 2008, 2009 рік та з розміру 5 мінімальних заробітних плат за 2010 рік; 5. зобовязати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації провести виплату йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 4 мінімальних заробітних плат - за 2006, 2007, 2008, 2009 рік, та зобовязати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації провести виплату йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІ групи щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат за 2010 рік; 6. визнати за ним право на отримання основної пенсії згідно положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; 7. визнати за ним право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат; 8. зобов'язати [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова встановити йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІ групи основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 9. зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради встановити йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІ групи щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат згідно вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 10. стягнути з [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова на його користь витрати по сплаті послуг за правову допомогу в розмірі 500 гр. (а.с. 31-33). В судове засідання позивач не зявився, повідомлений належним про день, час, місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 30). Представник відповідача [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова в судове засідання не зявився, у запереченнях на позовну заяву просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив наступне. Пенсія по інвалідності, яка настала у звязку з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи призначається на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.02.1991, а не за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003. Відповідно до ч.7 ст.54 Закону № 796 порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання визначається Кабінетом Міністрів України. На підставі цієї норми управління при нарахуванні основної та додаткової пенсії позивачу застосовувало норми Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 № 1, п.б ч.1 якої визначає, що розрахунок розміру пенсії проводиться із розміру 19 гр. 91 коп. Із положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Відповідно до ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-120) порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, а саме: станом на 01.01.2008 постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1; починаючи з 28.05.2008 постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року № 530; починаючи з 16.07.2008 постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654. Вважає, з посиланням на ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (а.с. 37-39). Представник відповідача [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради у судове засідання не зявився, до суду надані заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить розглянути справу без участі представника, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на наступне. [PERSON] перебуває в [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради на обліку, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, є інвалідом 3-ї групи. На протязі 2006р. дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р., тому у 2006р. щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначалась і виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в затверджених розмірах, а саме, інвалідам 3-ї групи 90 грн. Позивач у 2006 році отримав щорічну допомогу на оздоровлення у червні місяці у розмірі 90 грн. У 2007 році щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначалась і виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в затверджених розмірах, а саме, інвалідам 3-ї групи 90 грн. Позивач у 2007 році отримав щорічну допомогу на оздоровлення у лютому місяці у розмірі 90 грн. У 2008 році до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесено зміни на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У 2008 році [PERSON] як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 3-ї групи компенсація на оздоровлення призначалась і виплачувалась також згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 90 грн., яку позивач отримав у березні 2008 року. Пiсля прийняття Конституцiйним Судом України рiшень вiд 09.07.2007 №6-рп/2007 та вiд 22.05.2008р. №10-рп/2008 про визнання окремих норм Законiв України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки неконституцiйними, не визначено порядок та механiзм виконання вказаних рiшень. Оскiльки Верховною Радою України не внесено вiдповiдних змiн до чинного законодавства, не збiльшено видаткiв державного бюджету на виплату щорiчної допомоги на оздоровления. Також, не розроблено Mіністерством працi та соцiальної полiтики України програмне забезпечення, з урахуванням рiшень Конститyцiйного Суду України за допомогою якого здiйснюється призначення вищезазначених видiв допомог управлiнням працi та соціального захисту населення. Вносити змiни до законiв не належить до компетенцiї управлiння праці та соцiального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради. Крім того, вищенаведенi виплати [PERSON] у 2007-2008 роках були проведенi до прийняття Конституцiйним Судом України рiшень про визначення неконституцiйним окремих положень законiв України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки. Згiдно ст.152 Конституцii України закони, iншi правовi акти або їx oкpeмi положення, що визнанi неконституцiйними, втрачають чиннiсть з дня ухвалення Конституцiйним судом України рiшення про їx неконституцiйнiсть. Отже, для перегляду та перерахунку розмiрiв виплачених у 2007-\-2008 роках допомог нeмaє пiдстав, так як рiшення Конституцiйного Суду України набрали чиннiсть вiдповiдно тiльки з 09.07.2007 та 22.05.2008 i ix дiя не має зворотної сили. Враховуючи особливiсть юридичних наслiдкiв визнання неконституцiйним нормативно-правового акту вважав, що рiшення Конституцiйного Суду України зворотної дії у часі не мають i не можуть у зв'язку з цим бути поширеними на правовiдносини, якi мали мiсце на час дiї вiдповiдної правової норми, до дня ухвалення Конституцiйним Судом України рiшення про їх неконституцiйнiсть. Виплата щорiчної допомоги на оздоровлення вiдповiдно до Закону України "Про статус i соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи" здiйснюється один раз на рік. Цим Законом не обмежується перiод виплати, тобто виплата може здiйснюватися на протязi всього календарного року. У 2007-2008 роках [PERSON] щорiчна допомога на оздоровлення призначалась у розмiрах, встановлених законом на час її виплати. Отже, враховуючи вищезазначене, управлiння працi та соцiального захисту населення, як суб'єкт владних повноважень дiяло у вiдповiдностi до вимог законiв, iнших правових актiв або їх окремих положень, до моменту визнання останніх неконституцiйними, дiї управлiння були законними i такими, що вiдповiдають вимогам частини 2 статтi 19 Конституцiї України. Вказує, що у 2009р. щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС також призначалась і виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка є чинною і після прийняття рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008, розмір якої для інвалідів 3-ї групи становив 90гр., кошти для виплати щорічної допомоги на оздоровлення в залежності від розміру мінімальної заробітної плати у 2009р. не передбачалися державним бюджетом України. У 2010р. позивачеві призначена щорічна допомога на оздоровлення також відповідно до вищевказаної постанови в розмірі 90гр. Зазначає, що виплату щорічної допомоги на оздоровленні ліквідаторам ЧАЕС за списками управління здійснює Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради не є розпорядником коштів державного бюджету з питань виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи», не має відповідних бюджетних зобовязань та бюджетних асигнувань з цього приводу, не має рахунків, з яких здійснюється виплата на ці цілі (а.с. 40-44, 45-49). Представник співвідповідача Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, у судове засідання не зявився, співвідповідач надав заперечення, в яких просить розглядати справу у відсутність його представника. На обґрунтування заперечень вказує наступне. Центр підпорядковується Головному управлінню праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, яке є головним розпорядником коштів. Районні управління праці та соціального захисту населення здійснюють призначення та встановлюють суми належних соціальних виплат відповідно до діючого законодавства. В Харківській області снує дві системи виплат соціальних виплат та компенсацій: централізована та децентралізована. Але в обох системах функції призначення належать виключно районним управлінням праці та соціального захисту населення, до компетенції яких входить визначення статусу та права. В умовах централізованої системи нарахування і виплати соціальних виплат, до якої відноситься і [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради, на підставі розпоряджень про призначення допомоги або компенсації Центром проводиться нарахування, оформлення виплатних документів, їх подальша відправка до відділів звязку та банківських установ і складання відповідної звітності. Таким чином, на підставі розпоряджень [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради [PERSON] були нараховані та виплачені всі необхідні соціальні виплати. Центр не має права вносити зміни до будь-яких нормативно-правових актів або самостійно визначати розміри соціальних виплат. Враховуючи викладене, Центр просить відмовити позивачу в позові (а.с. 50). З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності сторін чи їх представників, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та є учасником ліквідації наслідків даної аварії, який віднесений до 1 категорії, що підтверджується посвідченням [PERSON] А №040431, як ліквідатор наслідків на ЧАЕС, видане 03.09.1997 (а.с. 10), та внаслідок захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, згідно з висновком МСЕК \~з 01.06.2007 до 01.06.2010 визнаний інвалідом 3 групи, що також підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК серії ХАР-06 № 028136 (а.с. 10-13). З 01.06.2010 і безстроково, внаслідок захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, згідно з висновком МСЕК визнаний інвалідом 2 групи, що підтверджено довідкою до акта МСЕК серії 10 ААА № 261415 від 03.06.2010 (а.с. 10-13). Судом достовірно також встановлено, що позивач перебуває на обліку в [PERSON] Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова та отримував пенсію по інвалідності до 01.06.2010 як інвалід 3-ї групи, після 01.06.2010 як інвалід 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не заперечується також відповідачем [PERSON] Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова (а.с. 37, 38). Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. \~ Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 № 796 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи » (надалі Закон № 796). \~ Розрахунок пенсії [PERSON] ПФУ в Київському районі м. Харкова здійснило позивачу, виходячи з розміру 19,91гр., встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 № 1 „Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. 11.02.2010 позивач звернувся до [PERSON] ПФУ в Київському районі м. Харкова із заявою про перерахунок розміру пенсії згідно діючого законодавства України, проте, перерахунок проведено не було, відповідач листом від 19.02.2010 відмовив позивачу в перерахунку основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю (а.с. 15, 16, 17). Суд вважає не проведення перерахунку пенсії позивачу неправомірним, з наступних підстав. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Положення даних норм співпадає з приписом п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 № 523. Згідно з ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до вимог ч. З ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додатково: пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абзацу третього ст.1 вказаного Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Суд приходить до висновку, що визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог. Тобто, суд зазначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених по Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного Кодексу України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Згідно з положеннями частини четвертої статті 4 Цивільного Кодексу України, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. Відповідно до ч. 1, ч. 4 Цивільного процесуального Кодексу України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України № від 03.01.2002 та №654 від 16.07.2008, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Відповідно до пп.15 п.28 II розд. Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік ст.54 Закону України „Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладена у наступний редакції: у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по 1 групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності -180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пп.15,12 п.28 ІІ розділу Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, з 22.05.2008 ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діє редакція, яку вона мала до внесення в неї змін в неї Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який визначав би цей або встановлював інший розмір немає. Відповідно до ст. 50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 1, призначається пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам 1 групи - 100% мінімальної пенсії за віком; інвалідам ІІ групи -75% мінімальної пенсії за віком; ІІІ групи, дітям інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежного від заробітку, пенсії чи іншого доходу. В статті 54 зазначеного Закону передбачено, що обчислення i призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення (після внесення змін Законом України від 17.11.2005 № 3108-1У - відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування). Відповідний перерахунок пенсій позивача, її максимальний розмір визначається ст. 67 Закону України „Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка теж є відсильною нормою з посиланням на ст. ст. 28, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 N 230/96-ВР в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів IІI групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 N 230/96-ВР особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, які є інвалідами IІI групи - призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. З 01.01.2008 по 22.05.2008 конкретні розміри державної пенсії по інвалідності та додаткові пенсії особам, які постраждали внаслідок ліквідації на Чорнобильській АЕС були встановлені певними нормами Закону України «Про Державний бюджет». Таким чином, управління пенсійного фонду, здійснивши у зазначений період нарахування та виплату державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», діяли правомірно, на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Отже, з 01.01.2008 по 22.05.2008 управління пенсійного фонду не мало повноважень здійснювати зазначені виплати державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії у розмірах, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базового закону не діяли. Також суд враховує вимоги ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою доповнено Закон України від 05.10.2006 №231-У про те, що дія положень цього закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись, виходячи з нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними. Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 22.05.2008 під час обчислення пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 та статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006. Згідно статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня -481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання неправомірними дій [PERSON] Пенсійного Фонду України в Київському районі м. Харкова щодо не здійснення перерахунку пенсії позивачу відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З цих же підстав суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги позивача щодо зобов'язання [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова провести перерахунок та сплатити недоплачені суми основної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії IIІ групи згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 22.05.2008 по 01.06.2010 та зобовязання провести перерахунок та сплатити недоплачені суми основної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії II групи згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 01.06.2010 по дату винесення рішення у справі, тобто по 31.08.2010, з урахуванням проведених виплат. З цих же підстав в цій частині не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобовязання вчинити [PERSON] Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Харкова провести перерахунок та сплатити недоплачені суми основної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 18.04.2008 по 22.05.2008. При цьому суд зазначає наступне. Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є [PERSON] Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме до повноважень [PERSON] Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова відноситься нарахування у розмірі, встановленому законодавством, та виплата підвищення до пенсії позивачу. Суд не уповноважений визначити конкретний розмір підвищення до пенсії позивача у грошовому вимірі, оскільки не може виконувати функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження. Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ІІ від 28.02.1991, щорічна допомога на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії 3 групи інвалідності щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії 3 групи інвалідності в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Згідно із ч.7 ст. 48 цього ж Закону, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. На протязі 2006р. дія ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ІІ від 28.02.1991 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги в розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р. згідно з п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України» на 2006рік» від 20.12.2005, тому у 2006р. щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначалась і виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в затверджених розмірах, а саме, інвалідам 3-ї групи 90 грн. Позивач у 2006 році отримав щорічну допомогу на оздоровлення у червні місяці у розмірі 90 грн. (а.с. 45). Отже, в цій частині з вказаних підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню. Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», п.30 ст.71 зупинено певні положення ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо розміру виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення. Між тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 зазначене положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано неконституційним. Таким чином, виходячи з того, що з 09.07.2007 ст.48 зазначеного Закону була діючою, органи соціального захисту населення повинні були здійснювати виплату щорічної допомоги на оздоровлення в порядку та розмірах, визначених базовим законом, а не Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» або постановами Кабінету Міністрів України. Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме п.п.11 п.28 розділу 2, стаття 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо розміру та порядку виплати щорічної допомоги на оздоровлення викладена в новій редакції. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 зазначене положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було визнано неконституційним. Таким чином, виходячи із зазначеного рішення Конституційного Суду України, в 2008 році органи соціального захисту населення повинні були здійснювати виплату щорічної допомоги на оздоровлення в порядку та розмірах, визначених базовим законом, в редакції, що діяла до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». При цьому, суд приходить до висновку, що встановлений у 2005 році Постановою Кабінету Міністрів України №562 розмір щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до якої позивачу і проводились відповідні виплати, не відповідав розміру, встановленому законом. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені цим законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на оздоровлення. Навпаки, частиною 1 ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що конкретні розміри усіх доплат, пенсій і компенсацій передбачених цим Законом, підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Зі змісту Закону України «Про Державний бюджет України на відповідні роки та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визначений мінімальний розмір заробітної плати, а тому не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» При цьому, суд приймає до уваги, що зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Перевіряючи правомірність дії органів соціального захисту населення щодо здійснення виплат щорічної грошової допомоги на оздоровлення, суд вважає за необхідне застосовувати законодавство, яке діяло на час їх вчинення, виходячи з наступного. З 01.01.2007 по 09.07.2007 та з 01.01.2008 по 22.05.2008 конкретні розміри разової грошової щорічної допомоги на оздоровлення, особам, які постраждали, внаслідок ліквідації на Чорнобильської АЕС були встановлені певними нормами Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період, виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, правомірно діяли, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Отже, з 01.01.2007 по 09.07.2007 та з 01.01.2008 по 22.05.2008 органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених ст.48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли. Застосування законодавства України у такий спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 №4-зп, який у п.3 зазначив наступне: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше». Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обовязку здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення особам, які отримали таку допомогу протягом з 01.01.2007 по 09.07.2007 та з 01.01.2008 по 22.05.2008, у розмірах встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік. Протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисту населення припинився обовязок щодо їх виплати. Відповідно до представлених до суду Харківським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації Переліком постраждалих категорій 1А на оздоровлення за 2007, 2008 роки, [PERSON] виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи інвалідності, за 2007рік 90 гр. (у лютому 2007року), за 2008р. 90 грн. (у березні 2008року) (а.с. 46, 47). У вказані періоди посадові особи [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради керувалися чинним на той час законодавством, а саме Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, згідно до яких положення ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не діяли, а почали діяти лише з 09.07.2007 та з 22.05.2008, тобто, з моменту набрання чинності відповідними рішеннями Конституційного Суду України \~за №6-рп/2007 від 09.07.2007 та №10-рп/2008 від 22.05.2008. Тобто, на момент отримання [PERSON] одноразової допомоги на оздоровлення діяли закони, відповідно до яких йому було нараховано та виплачено вказану допомогу. На час реалізації [PERSON] свого права на отримання допомоги, він отримав її у розмірі, що був чинним на час отримання. У звязку з цим, обовязок [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації з нарахування та виплати допомоги припинився із моменту її отримання [PERSON] \~ Однак, відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік, Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік, дія ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не зупинялася і жодних законів з приводу урегулювання вказаного питання не приймалося. Тому \~у 2009, 2010 роках діяла ст.48 названого закону, яка передбачає розмір допомоги на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії 3 групи інвалідності у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії 2 групи інвалідності у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. [PERSON], згідно представлених до суду Харківським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації довідок, виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи інвалідності за 2009рік - у лютому 2009року у розмірі 90 гр., та як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи інвалідності за 2010рік - у січні 2010року у розмірі 90гр. (а.с. 48, 49). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідачів - [PERSON] праці та соціального захисту населення Київської районної у місті Харкові ради та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в частині нарахування та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за 2009, 2010 рік та зобовязання відповідачів усунути порушення, провести перерахунок та виплату недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи інвалідності за 2009 рік, та як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи інвалідності за 2010 рік. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині зобовязання відповідачів призначити (встановити) позивачу щорічну допомогу на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії 2 групи інвалідності відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, оскільки таке право позивач має на підставі Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд також відмовляє у задоволенні позову у частині визнання за позивачем права на отримання основної пенсії згідно положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки таке право позивач к інвалід 1 категорії 2 групи вже має та таке право за ним визнано вказаним Законом України, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що не потребує додаткового визнання такого права судовим рішенням. Більш того, доказів того, що таке право позивача буде порушуватися в майбутньому, суду не надано. Постанова суду не може ґрунтуватися на припущенні, що в подальшому визнані Законом права позивача будуть порушуватися. Захист прав на майбутнє діючим законодавством не передбачений. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати, повязані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; ч. 2 ст. 84 ЦПК України - законом встановлюється граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590, витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, обчислюються, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивачем надано ксерокопії: рахунку на суму 500 гр. (а.с. 21), квитанції про сплату 500,00гр. на користь філії ТОВ „Надія за сплату консультативних послуг (а.с. 22), акт приймання-передачі послуг від 25.03.2010 (а.с. 23), та довідку з ЄДРПОУ щодо реєстрації юридичної особи філії ТОВ „Надія (а.с. 20). Проте, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500.00 гр. не підлягають задоволенню, оскільки до суду не надано відомостей про кількість часу, протягом якого йому надавалися такі правові послуги, не представлено розрахунок витраченого часу, у звязку з чим неможливо визначити розмір компенсації витрат на правову допомогу, оскільки компенсація не повинна перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. Так, розміри мінімальної заробітної плати на 2010 рік затверджено Законом України „Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 № 1646-VI, та Законом України „Про Державний бюджет України на 2010 рік від 27.04.2010 № 2154-VI, який застосовується з 01.01.2010 в розмірі 922гр. Відповідно, 40 % відповідно становить 368гр. 80 коп. Отже, для розрахунку витрат за надання правової допомоги математично необхідно помножити 368гр. 80 коп. на витрачений час (в годинах). Невідомо, з яких показників та з якого розрахунку виходив позивач, вказуючи суму 500гр. на правову допомогу. На пiдставi вищевикладеного,

Outcome: partial