Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

Із позовної заяви слідує, що позивач є членом Володарсько-Волинського райспоживтовариства і працює головою правління РайСТ з серпня 1998 року. Відповідач є членом рейдерської групи. Відповідач вказує, що 03 березня 2010 року на адресу ВПМ Новоград-Волинської ОДПУ надійшла заява від відповідача, яка вважає себе обраною на посаду голови правління Володарсько-Волинського райспоживтовариства. У заяві від 03.03.2010 р. вказано, що позивач як голова правління Вол-Волинського райспоживтовариства чинить перешкоди відповідачу (псевдоголові) у здійсненні повноважень голови правління і не допускає її до виконання службових обов'язків. Також у даній заяві вказано ряд фактів, які не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами, зокрема: продано велику частину майна; здійснювалося ухиляння від сплати податків до бюджету; розтрачено майно та привласнено кошти райспоживтовариства; заробітна плата працівників райспоживтовариства не відповідає тій, яка зазначається в документах про заробітну плату; суми коштів, які надходять від оренди приміщень - різняться від фактичних, і їх отримує позивач для задоволення особистих потреб. Перевіркою, яка була проведена ВПМ Новоград-Вопинською ОДПУ Житомирської області 12 березня 2010 р., вищенаведені факти спростовано, в порушенні кримінальної справи за статтею 212 КК України відмовлено на підставі ч. 1 п. 2 ст. 6 КПК України, у зв'язку з відсутністю у діях голови правління складу злочину. З метою її компроментації відповідачем (яка називає себе головою правління Вол-Волинського райспоживтовариства) подана інформація (яка не відповідає дійсності та не підтверджена жодними доказами) щодо вчинення злочину, яка ображає її честь і гідність та принижує її ділову репутацію, а також призводить до зниження довіри до діяльності очолюваної нею організації. Відповідачем було поширено неправдиву інформацію (яка є фактично наклепом) серед вищих посадових осіб України, представників органів влади та правоохоронних органів, як центрального так і регіонального рівнів, засобів масової інформації, її підлеглих, близьких, пайовиків-членів, внаслідок чого їй, як легітимно діючому голові правління, та як законослухняній громадянці України було завдано істотної шкоди її діловій репутації, що призвело до моральних страждань, „кинута тінь" на кооператорів до числа яких вона належить. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь 20000 грн моральної шкоди та витрати по справі. В судовому засіданні позивача позов підтримала та дала пояснення по суті заявленого позову. Відповідач будучи належним чином повідомлена про час та місце рогляду справи в судове засідання не прибула, причину своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок пошорення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як встановлено в судовому засіданні відповідач 02 березня 2010 року звернулась до податкової адміністрації Житомирської області із заявою в якій вказує, що позивач продала велику частину пайового - 2 - майна товариства за зниженими цінами, а отримані кошти привласнила, здає в оренду багато приміщень і частину грошей отримує собі, ухиляється від сплати податків, заробітна плата яка виплачується працівникам товариства не відповідає тій яка значиться в документах та просить перевірити вказані обставини. По результатах перевірки відділом податкової міліції Новоград-Волинської ОДПІ 12 березня 2010 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON]. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Якщо особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація і в разі якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволенню позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Конституційний Суд України 10 квітня 2003 року у справі № 1-9/2003 року щодо поширення відомостей установив, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певня відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються або повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію, або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи. Згідно положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод Європейський Суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини на які вона посиляється як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в судовому засіданні не довела та не надала доказів, що відповідач при зверненні до податкової адміністрації Житомирської області у своїй заяві вказала завідомо неправдиві відомості і у неї не було жодних підстав звернутись до правоохоронного органу, а також поширення неправдивої інформації серед підлеглих, близьких та пайовиків. За таких обставин суд приходить до висновку, що звернення відповідача до правоохоронного органу із заявою для перевірки діяльності позивача не може вважатись поширенням відомостей, які завдали істотної шкоди ділової репутації позивача, що дає підстави суду відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed