Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду Бершадського району про поновлення строку на звернення до суду, про визнання дій протиправними, з тих підстав, що як стверджує, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року є дитиною війни. Згідно ст. 6 зазначеного закону з 1.01.2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України » від 28.12.2007 року положення ст. 6 Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6-рп/2007 та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення, що призупинили дію ст. 6 Закону, було визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. Таким чином, відповідач зобовязаний був здійснювати виплату належної їй допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2007-2008 роки. Зупинення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дії ст. 6 Закону на 2006 рік було грубим порушенням положень основного закону України. Тому вона вважає, що відповідач зобовязаний був керуватись Конституцією України, як законом прямої дії та здійснити нарахування державної соціальної допомоги в розмірі 30 % і за 2006 рік також. Просить постановити рішення, яким поновити їй строк звернення до суду, визнати дії відповідача протиправним та зобовязати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за 2006, 2007,2008 та 2009 роки. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно з якими підтверджує те, що позивач належить до дітей війни і що згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, п.41 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" встановлено, що допомога до пенсії виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які витратили працездатність. У вказаному розмірі позивачу і виплачувалась ця надбавка в 2008 -2009 роках. Крім цих законів порядок і розмір виплати допомоги дітям війни врегульований також Постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року № 530. Управління Пенсійного Фонду може здійснювати з бюджету будь-які платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про бюджет Пункт 9 Положення "Про Пенсійний фонд України" визначає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного Фонду, які використовується виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Розмір мінімальної пенсії за віком застосовується тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із Законом "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Просить в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачка [PERSON] відповідно до положень Закону України "Про соціальний захист дітей війни", визнана такою, що має право користуватись пільгами відповідно до вимог цього Закону. Відповідачем право позивача на пільги, встановлені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", не заперечуються. Відповідно до ст. 6 цього Закону позивачка має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. [PERSON] був опублікований 22 березня 2006 року і набрав чинності 2 квітня 2006 року. Конституційний Суд України в Рішенні від 3.10.1997 р. № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Пунктом 17 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Однак Законом від 19.01.2006 року № 3367-ІУ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" пункт 17 ст.17 виключено та ст.110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим ст.5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з січня 2006 року, а статтею 6 - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. [PERSON] був опублікований 22 березня 2006 року і набрав чинності 2 квітня 2006 року. Тобто, з 2.04.2006 року стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30% мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" не приймалися. З огляду на те, що встановлені законодавством умови підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни у 2006 році не настали, позивачці [PERSON] в задоволенні позову в частині визнання бездіяльності відповідача, зобов'язанню нарахувати та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30% за 2006 рік слід відмовити. Законом України від 19 грудня 2006 року "Про Державний бюджет на 2007 рік", зокрема пунктом 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007" щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, із 1 січня по 9 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст.111 Закону України від 19.12.2006 року "Про Державний бюджет на 2007 рік" як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою - ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Після прийняття Конституційним Судом вказаного Рішення знову почали діяти положення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тобто з часу прийняття цього Рішення відновлено право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком і позивачка [PERSON] з цього часу набула право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Законом України від 28.12.2007 року "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деякий законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі, встановленому для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів". Зазначені зміни набрали чинності з 1.01.2008 року. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином, із 1 січня по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у редакції цього Закону від 18.11.2004 року, поновили свою дію з 22 травня 2008 року із цього числа позивачка [PERSON] має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитина війни. Статтею 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надавалось право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати, відповідно, її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Тому нарахування та виплата у 2009 році [PERSON], як дитині війни, підвищення до пенсії повинно було здійснюватись відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" без будь-яких обмежень. Законних підстав для не нарахування та невиплаті позивачці підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у 2010 році згідно зі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у відповідача не було. Суд також визнає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення підвищення до пенсії позивачці, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов у частині визнання дій відповідача незаконними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату позивачу недоотриманої державної соціальної допомоги, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 9.07.2007 року по 31.12.2010 року по день винесення судового рішення, є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Оскільки відповідачка, регулярно отримувала пенсію, знала про її розмір, але не звернулася до суду у встановлений строк, доказів поважності причин пропуску цього строку суду не надала, суд вважає, що у поновленні цього строку їй слід відмовити і позов у частині стягнення підвищення до пенсії за 2006 рік задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного, ст. 22 ч.3, 41, 46 Конституції України, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни",

Outcome: partial