Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

Позивач-відповідач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов»язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відповідно до умов Статуту АТ «ОТП Банк», зареєстрованого Національним банком України 18.06.2009 року, реєстраційний № 273) та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-С01/063/2008 від 20.08.2008 року (далі - «Кредитний договір»), згідно якого Відповідачу-позивачу були надані кредитні кошти в розмірі 237 660,00 (двісті тридцять сім тисяч шістсот шістдесят,00), а Відповідач-позивач в свою чергу, зобов»язався прийняти, належним чином використати та повернути Позивачу-відповідачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування Кредитними коштами. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов»язань за Кредитним договором є договір поруки: №SR-С01/063/2008 від 20.08.2008 року (надалі - «Договір поруки»), згідно яких [PERSON] зобов»язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов»язань по Кредитному договору. Однак зобов»язання по Кредитному договору [PERSON] не виконує, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків тому Позивач- відповідач просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість по кредиту та відсотках за кредитним договором в розмірі 1 942 394,04 (один мільйон дев»ятсот сорок дві тисячі триста дев»яносто чотири гривень 04 копійки), що еквівалентна 242 951,10 доларам США, пеню в розмірі 20 235,51 (двадцять тисяч двісті тридцять п»ять гривень 51 копійка), штраф за прострочення боргових зобов»язань в розмірі 75,00 (сімдесят п»ять,00) гривень та судові витрати. Відповідач-позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «ОТП Банк» і свої вимоги обґрунтовує тим, що отримав від Позивача-відповідача кредитні кошти за Кредитним договором 237 660,00 доларів США. Єдиною грошовою одиницею в Україні та єдиним законним засобом платежу в Україні є гривня, тому у спірному кредитному договорі повинна була бути зазначена ціна валютної цінності у національній валюті - гривні, крім того для укладення спірного кредитного договору Позивач-відповідач та Відповідач-позивач повинні були мати індивідуальні ліцензії, передбачені статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». На цих підставах просив визнати спірний кредитний договір недійсним. В судове засідання представник Позивача-відповідача не зявився, але надав суду письмову заяву в якій на позовних вимогах АТ «ОТП Банк» наполягає, позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі відповідно до письмово заперечення і просить справу розглядати без його участі. Відповідач-позивач [PERSON] та Відповідач за первісний позовом [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час і день судового засідання через оголошення в засоби масової інформації, до суду не з»явилися, про причини неявки суду не повідомили. Тому суд вважає за можливим у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін оскільки зібрано достатньо доказів щодо їх прав та обовязків. Суд, вивчивши матеріали справи і оцінивши докази сторін в їх сукупності, вважає, що позов АТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов»язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відповідно до умов Статуту АТ «ОТП Банк», зареєстрованого Національним банком України 18.06.2009 року, реєстраційний № 273) та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-С01/063/2008 від 20.08.2008 року (далі - «Кредитний договір»), згідно якого Відповідачу-позивачу були надані кредитні кошти в розмірі 237 660,00 (двісті тридцять сім тисяч шістсот шістдесят,00) доларів США під 15,99% річних зі строком погашення 18.08.2023 року, що підтверджується випискою з рахунку позичальника за 20.08.2009 року. Відповідач-позивач, в свою чергу, зобов»язався прийняти, належним чином використати та повернути Позивачу-відповідачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну платню за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися Відповідачем-позивачем щомісяця у розмірі та в строки визначені Кредитним договором. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути банку грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак зобов»язання за Кредитним договором Відповідачем-позивачем не виконані, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 06.08.2010 року загальна заборгованість Відповідача-позивача перед Позивачем-відповідачем за Кредитним договором складає: 1 942 394,04 (один мільйон дев»ятсот сорок дві тисячі триста дев»яносто чотири гривні 04 копійки), що еквівалентна 242 951,10 доларам США, пеню в розмірі 20 235,51 (двадцять тисяч двісті тридцять п»ять гривень 51 копійка), штраф за прострочення боргових зобов»язань в розмірі 75,00 (сімдесят п»ять,00) гривень. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов»язань за Кредитним договором є договір поруки: №SR-C01/063/2008 від 20.08.2008 року (надалі - «Договір поруки»), згідно якого [PERSON] зобов»язався відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов»язань по Кредитному договору. Згідно Договору поруки та ст. 554 Цивільного кодексу України [PERSON] та [PERSON] відповідають перед кредитором (АТ «ОТП Банк») як солідарні боржники. Відповідно до норм ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч. 2 статті 524 ЦК України зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»зання в іноземній валюті. Згідно ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України, в якій зазначено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Використання іноземної валюти визначаються Законом України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року № 679-ХІV і Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (із змінами та доповненнями), виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні комерційного чи банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦКУкраїни передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет). Таким чином суд вважає, що Позивач-відповідач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. У положеннях ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про Національний банк України», в якій зазначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства. Відповідно до норм пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ ) використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Декрету Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Крім того, листом від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612 Національний банк України зазначив, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. У нормах ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон про банки) зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. Так, судом встановлено, що Позивачем-відповідачем отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невід»ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл від 08.11.2006 року за № 191-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Позивач-відповідач з валютними цінностями. Таким чином, суд вважає, що правових перешкод для того, щоб Позивач-відповідач мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті - немає. Між сторонами по справі склались цивільно-правові правовідносини, які регулюються загальними положеннями про зобов»язальне право, виконання зобов»язань, позика, правові наслідки порушення зобов»язання і забезпеченням виконання зобов»язань та оскільки відповідач-позивач не виконав своїх зобов»язань перед позивачем-відповідачем по укладеному кредитному договору, тому позовні вимоги позивача-відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі, з відшкодуванням понесених судових витрат. З викладених вище підстав зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. У відповідності з ст.88 ЦПК України з відповідача-позивача на користь позивача- відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1700,00грн, витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн та витрат повязаних з оголошенням про виклик відповідачів в судове засідання в розмірі 2902,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved