Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

21.07.2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на будинок з надвірними будівлями, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживала з відповідачем у не зареестрованому шлюбі з 1985 року по 28 січня 1997 року. А 28 січня 1997 року шлюб було зареєстровано. Під час сумісного життя у них народилася донька Олена, [INFO]. 1 лютогоІ997 року померла її сестра [PERSON], яка у спадок позивачці залишила 1/2 частини ізольованої квартири в м. Одеса та грошових вкладів з належними процентами та майновий сертифікат. Отриману спадкову квартиру вона продала та 29 березня 2002 року придбала будинок в м. Білопіллі по вул. Толстого, 16. Але зареєструвала даний будинок на імя свого чоловіка, так як останній дуже на цьому наполягав. На придбання будинку відповідач свої гроші не вкладав, за час сумісного життя ніде не працював, на утримання доньки коштів не надавав, має III групу інвалідності. Позивачка неодноразово пропонувала відповідачу переоформити будинок на своє імя, але він постійно відмовлявся. Крім того відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє вдома сварки та бійки, тобто створив нестерпні умови проживання позивачки. Тому вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спірний будинок. 27.9.2010 року [PERSON] змінила свої позовні вимоги та просила визнати за нею 1/2 частину будинку, що за адресою: м. Білопілля, вул. Толстого, 16, залишивши решту 1/2частини будинку за чоловіком [PERSON] Крім цього,просила визнати за нею по ? частині з двох земельних ділянок, кожна з яких розміром по 0,06 га, що розташовані за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої змінені позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги [PERSON] визнав, проти їх задоволення не заперечував. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 січня 1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.4). Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок жилою площею 28,7 кв. м, що за адресою: м. Білопілля, вул. Толстого, 16 та дві земельні ділянки, кожна з яких площею по 0,06 га. Даний будинок був придбаний відповідачем 29 березня 2002 року (а.с.5-11). На даний час сторони у справі проживають у вказаному вище будинку. Згідно ч.1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що незалежно від розірвання шлюбу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що за спільні кошти подружжя, був придбаний будинок по вул. Л.Толстого, 16 в м. Білопіллі. Відповідно до ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що за адресою: м. Білопілля, вул. Толстого, 16, а також визнати право власності по 1/2частині двох земельних ділянок, кожна з яких розміром по 0.06 га та розташовані по вул. вул. Толстого, 16 в м. Білопіллі, Сумської області. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положенням ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 89,20 грн. державного мита, сплаченого при зверненні з позовом до суду, а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 209 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача 300 грн., які були вилучені нею на правову допомогу. Але доказів на підтвердження того, що нею дійсно були витрачені кошти у сумі 300 грн. на правову допомогу, позивачка суду не представила. До матеріалів справи долучені лише свідоцтво адвоката про заняття адвокатською діяльністю та квитанція, яка не має печатки і ніким не завірена, договір про надання юридичної допомоги позивачці до справи не долучений. Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачці у стягненні даних коштів з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved