Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом», треті особи - [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що в газеті «Турбоатом», реєстраційне посвідчення ХК № 1368-109 ПР від 24.07.2007 р.№ 3 (4568) від 29 січня 2008 року надруковано статтю «О рейдерах, «лояльных» врачах и «хитрых» больничных». Зазначена стаття містить недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а саме: «За тот год, что Белинский руководит ОАО «Турбоатом», он успел сделать очень многое: «вымыть» оборотные средства и в 10 раз увеличить долги предприятия. В результате управления Белинского на заводе не хватало средств для выплаты зарплаты и расчетов с бюджетом. Кроме того он успел выписать себе 800 тысяч отпускных. А не успел расторопный директор включить в схему поставок продукции завода российским потребителям собственную фирму-посредника, которая должна была приносить Белинскому около двух миллионов долларов в год до 2030 г.»; «Если суд примет во внимание абсурдность претензий Белинского и оценит банальный, на первый взгляд, трудовой спор в контексте рейдерских атак на крупнейший промышленный гигант Украины, завод сможет и дальше работать нормально. Если же нет, Белинский тут же окажется на проходной «Турбоатома», только наверняка не один. За его спиной будут маячить «орлы Григоришина», алчно поглядывающие на заводские корпуса.». Посилається на те, що в статті в негативній формі оприлюднена особиста думка авторів про «подлинность больничного листа, выданного Белинскому», незважаючи на те, що жодним з контролюючих органів, які робили перевірку, не встановлено факту порушень при оформленні лікарняного і на це є посилання в самій статті. Вказує на те, що з 1972 року по 2007 рік позивач працював на ВАТ «Турбоатом» та займав посади від економіста до виконуючого обовязки генерального директора, нагороджений орденом, почесними грамотами, тому поширення негативної інформації серед членів трудового колективу та серед службовців державних органів, співробітників українських та іноземних компаній, які співпрацюють з ВАТ «Турбоатом» принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Просить суд зобовязати відповідача надрукувати спростування недостовірної інформації в порядку встановленому Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу)». Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати інформацію, яка міститься у статті «О рейдерах, «лояльных» врачах и «хитрых» больничных» недостовірною, а саме: «За тот год, что Белинский руководит ОАО «Турбоатом», он успел сделать очень многое: «вымыть» оборотные средства и в 10 раз увеличить долги предприятия. В результате управления Белинского на заводе не хватало средств для выплаты зарплаты и расчетов с бюджетом. Кроме того он успел выписать себе 800 тысяч отпускных. А не успел расторопный директор включить в схему поставок продукции завода российским потребителям собственную фирму-посредника, которая должна была приносить Белинскому около двух миллионов долларов в год до 2030 г.»; «Если суд примет во внимание абсурдность претензий Белинского и оценит банальный, на первый взгляд, трудовой спор в контексте рейдерских атак на крупнейший промышленный гигант Украины, завод сможет и дальше работать нормально. Если же нет, Белинский тут же окажется на проходной «Турбоатома», только наверняка не один. За его спиной будут маячить «орлы Григоришина», алчно поглядывающие на заводские корпуса.», зобовязати відповідача спростувати інформацію, яка викладена у вищевказаній статті у спосіб надрукування спростування на тій самій полосі і тим самим шрифтом, що й спростовується повідомленням, в газеті «Турбоатом» не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, надати суду докази того, що тираж газети «Турбоатом», в якому міститься спростування складає 3000 екземплярів, який розповсюджено безкоштовно на ВАТ «Турбоатом», а також за адресами згідно зі списком, який надруковано у номері від 29 січня 2008 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та визнати статтю у газеті «Турбоатом» «О рейдерах, «лояльных» врачах и «хитрых» больничных» недостовірною, зобовязати відповідача надрукувати спростування недостовірної інформації в газеті «Турбоатом», яку розповсюдити на ВАТ «Турбоатом» та за адресами згідно зі списком, який надрукований у номері від 29 січня 2008 року. Присутні у судовому засіданні представники відповідача [PERSON], [PERSON], Житна JI.O., що діють на підставі довіреності, проти позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що в газеті «Турбоатом» надруковано статтю «О рейдерах, «лояльных» врачах и «хитрых» больничных» з посиланням на автора інтернет-сайт «Настоящий дозор», отже автором етапі, на текст якої посилається позивач є «Настоящий дозор», на інтернет-сайті якого розміщена стаття від 18 січня 2008 року під назвою «Бывший директор «Турбоатома» прячется от Субботина в больнице», таким чином, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» відповідач не може бути притягнений до відповідальності за публікацію відомостей, що не відповідають дійсності, принижують честь і гідність позивача. Присутній у судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову, посилався на те, що [PERSON] з 4 червня 2009 року є власником доменного імені www.dozor.kharkov.ua та на даний момент відсутня на домені стаття, що є предметом спору. Вказує на те, що доменне імя не є засобом масової інформації та інформаційним агентством. Статус Інтернет-сайтів визначений Законом України «Про телекомунікації» та інтернет-сайти не є засобами масової інформації, оскільки не мають визначених для засобів масової інформації ознак, отже застосування до діяльності веб-сайтів аналогії закону в контексті того, що інтернет-сайт є друкованим засобом масової інформації підстав не вбачає. Вважає, що спір щодо визнання недостовірної інформації у статті «О рейдерах, «лояльных» врачах и «хитрых» больничных» опублікованої у випуску газети «Турбоатом» від 29 січня 2008 року повинен вирішуватися виключно за участю ВАТ «Турбоатом», оскільки в належному йому друкованому засобі інформації була надрукована оскаржувана публікація. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в газеті «Турбоатом» від 29 січня 2008 року, засновником та видавцем, якої є трудовий колектив ТОВ «Турбоатом», реєстраційне свідоцтво ХК № 1368-109 ПР від 24 липня 2007 року, опублікована стаття «О рейдерах, «лояльных» врачах и «хитрых» больничных», де міститься інформація про позивача. Газета вийшла тиражем 3000 екземплярів, заказ № 8-109. В опублікованій статті міститься посилання на авторство - «Настоящий дозор» www.dozor.kharkov.ua. Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За змістом ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] станом на 29 січня 2008 року займав посаду першого заступника генерального директора по економіці та маркетингу (наказ № 78 від 25 квітня 2004 року). В публікації автор статті дає оцінку роботі позивача, його співробітництву з іноземними засновниками, що суд вважає оціночним судженням. Вирішуючи справу «Лінгенс проти Австрії» 08 липня 1986 року Європейський суд з прав людини вказав, що «межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і широкої громадськості і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості». Європейський суд в своєму рішенні також звернув увагу на те, що необхідно розмежовувати факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - неможливо. Згідно практики Європейського суду та аналізу його рішень, що є джерелом права, межі допустимої критики щодо однієї категорії осіб звужуються по мірі того, як зменшується публічність особи, оскільки [PERSON] займав посаду заступника директора ТОВ «Турбоатом» та виконував управлінські функції на цьому підприємстві, є публічною особою та межі його критики є значно більшими ніж пересічного працівника вищевказаного підприємства. Суд приходить до висновку, що до [PERSON] була висловлена критика його діяльності на вищевказаній посаді і дана оцінка його діяльності. Таким чином, суд вважає, що критика висловлена в статті є допустимою в ступені публічності, що є у позивача, у звязку з чим, підстав для визнання інформації недостовірної, її спростування та розповсюдження публікації спростування інформації на ВАТ «Туброатом», а також за адресами списку надрукованому у номері від 29 січня 2008 року, суд не вбачає. Посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем, оскільки не є автором вищевказаної публікації, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки суду не надано належних доказів того, що дійсно стаття в газеті «Турбоатом» була надрукована після висвітлення даної публікації на Інтернет-сайті. Що стосується доводів в позовної заяви [PERSON] на приниження його честі, гідності та ділової репутації з приводу посилання в публікації на лікарняний лист, то вони не знайшли свого обєктивного підтвердження, судом не встановлено у висловлюваннях викладених у вищевказаній статті з приводу лікарняного листа порушення немайнових прав саме позивача. Разом з тим, вислів «проверить подлинность больничного листа» суд вважає не твердженням автора, а оціночним судженням про інформацію, яка йому стала відома з приводу діяльності керівництва ТОВ «Турбоатом» по перевірки лікарняного листа. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed