overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ними та відповідачкою [PERSON] та посвідчений Товарною біржею «Строй-Інвест», а також визнати право власності на зазначену квартиру, посилаючись на те, що зазначений договір був укладений 29.07.1997 року, однак нотаріально не був посвідчений, у звязку з чим в теперішній час вони не можуть розпорядитися своєю власністю, тому просять визнати зазначений договір дійсним та визнати за ними право власності на квартиру № 79 у буднку № 18 по вул. Рубана у м. Запоріжжі. У судове засідання позивачі не зявилися, причину відсутності суду не повідомили, надали [PERSON] повноваження представляти їх інтересу у суді. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не зявилася, причину відсутності суду не повідомила, про дату, час ті місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю та задоволення позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, причину відсутності суду не повідомила, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю та визнання позову в повному обсязі. Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі по наступним міркуванням. Судом встановлено, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачам [PERSON], [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 362/408 від 29.07.1997 року, укладеного між позивачами та відповідачкою [PERSON] Зазначений договір посвідчений Товарною біржею «Строй-Інвест» та зареєстрований в ОП ЗМБТІ 26.08.1997 року. Умови зазначеного договору сторонами виконані в повному обсязі, договір купівлі-продажу зареєстрований в ОП ЗМБТІ, сплачена вартість квартири, з моменту продажу позивачі постійно проживають в спірній квартирі, сплачують комунальні платежі. Однак у звязку з тим, що договір не був посвідчений нотаріально, позивачі позбавлені в теперішній час розпорядитися своєю власністю. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

21.09 .2010 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок в с. Зінці Полтавського району вул.. Калініна, 11. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26.11.2009 року померла його тітка [PERSON], яка після смерті заповідала йому все своє майно. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями № 11 по вул. Калініна в с. Зінці Полтавського району та приватизована земельна ділянка площею 0.16 га, . Проте оформити свої спадкові права не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документу на зазначене домоволодіння. Тому він змушений звернутися до суду. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити та дав свідчення аналогічні викладеним в позовній заяві. Бід відповідача - Микільської сільської ради Полтавського району , КП « Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» , відділу Держкомзему у Полтавському районі та третьої особи - ДП « Центр державного земельного кадастру» на адресу суду надійшла заява, згідно якої прохають справу розглядати у відсутності їхнього представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Заслухавши пояснення позивача , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] померла 26.11.2009 року, про що в книзі реєстрації смертей 26.11.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 69. Згідно заповіту від 19.02.2007 року посвідченого Микільською сільською радою Полтавського району [PERSON] заповідала все своє майно племіннику [PERSON] Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 11 по вул. Калініна в с. Зінці Полтавського району належить [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після померлого [PERSON] успадкувала спадкове майно , а саме житловий будинок з надвірними побудовами та приватизована земельна ділянка, розміром 0,16 га переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель , що знаходиться в с. Зінці, вул..Калініна.11 Полтавського району. З цих підстав позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

01 жовтня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно побудовані сарай з льохом літ. «В» та сарай літ. «Г» на території домоволодіння, розташованого по вул.Радянській, 11 в м.Балаклія Харківської області. В обґрунтування позову пояснив, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14.04.06 року, належить домоволодіння за вказаною вище адресою. На території цього домоволодіння в 2006 році без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування та без оформлення технічної документації було самочинно збудовано сарай з льохом літ. «В» та сарай літ. «Г». Представник позивачки в судове засідання надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. Відповідач надав в судове засідання заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просив справу розглянути за відсутності його представника. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.04.2006 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул.Радянській, 11 (кол. вулиця Чапаєва, 88) в м.Балаклія Харківської області. Земельна ділянка належала батькові позивачки [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 04 травня 1953 року Балаклійською державною нотаріальною конторою (а.с.12). На території цього домоволодіння в 2006 році без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування та без оформлення технічної документації було самочинно збудовано сарай з льохом літ. «В» та сарай літ. «Г». Згідно технічного висновку КП Балаклійське проектно-виробниче архітектурне-планувальне бюро, складеного за результатами обстеження будівельних конструкцій вказаних господарських будівель, можлива їх подальша експлуатація (а.с.19-23). Згідно висновку відділу наглядово-профілактичної діяльності Балаклійського районного управління ГУ МНС України в Харківській області, протипожежні розриви від самовільно побудованих будівель до будівель сусіднього домоволодіння № 9 по вул.Радянській в м.Балаклія не відповідають протипожежним вимогам (а.с.24). Проте, власниця цього домоволодіння [PERSON] жодних претензій щодо самочинного будівництва та існуючих протипожежних розривів не має (а.с.26). Відповідно до п.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право&nbsp;власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оцінюючи викладене, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO] у розмірі 1402 грн. щомісячно починаючи з 04.02 року до їх повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та пояснив, що не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1402 грн. щомісячно, оскільки на теперішній час має маленьку заробітню платню, інших доходів не має, крім того, має на утриманні неповнолітню дитину. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовна заява підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 16 вересня 2008 року. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дій [PERSON], 23 вересня 1998 року народжень [PERSON], [INFO]. Неповнолітні діти мешкають з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не на; Згідно зі статтею 18 0 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно п.2 ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні відповідач посилався на тяжкий матеріальний стан, надав довідку про заробітну плату, яка складає за виключенням аліментів в середньому 1063,14 грн. Суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, доказані і підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч.З ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути державне мито у розмірі 51 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2010 року позов [PERSON] до ВАТ КБ «Приватбанк» в особі Полтавського головного регіонального управління про визнання незаконною підвищення процентної ставки задоволено. Визнано незаконним збільшення у 2009 р. (у період з 06.01.2009р. по 01.02.2009р.включно) ЗАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № РЬКРА\\У36660114 від 16.11.2007р. Визнано недійсною з 09.01.2009р. умову пункту кредитного договору № РЬКРА\\У36660114 від 16.11.2007р в частині щодо права банка в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара СІЛА до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). 25.08.2010 року відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не погодився з вказаним рішенням та надіслав апеляційну скаргу. Ухвалою судді апеляційного суду від 03 вересня 2010 року справу повернуто до Київського районного суду м. Полтави для ухвалення додатково рішення в звязку з тим, що при ухваленні рішення місцевим судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат. При зверненні до суду з позовом [PERSON].Л. не сплачував судовий збір на підставі п.10 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито», згідно якого від сплати державного мита звільняються споживачі - за позовами, що повязані з порушенням їх прав. В судовому засіданні позивач просив стягнути суму державного мита з відповідача, оскільки його позовні вимоги були задоволені повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти стягнення з них суми державного мита, вказувала, що позивач повинен був сплачувати державне мито при подачі позовної заяви. Відповідно до ч. З ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно ДО задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) на користь держави державне мито в сумі 8,50 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на навчання у розмірі 1/4 з заробітка відповідача мотивуючи тим, що вона є студентом 2-го курсу денного відділення Донецького державного технікуму технологій та дизайну з 1 вересня 2010 року. Відповідно до сімейного кодексу, батьки повинні надавати допомогу своїм дітям в разі їх навчання до досягнення дитиною 23 років. Відповідач матеріальної допомоги не надає, проживає окремо від сім"ї, з матір"ю шлюб розірвав, тому просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 з заробітка. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Відповідач позов визнав. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач навчається на 2-му курсі денного відділення Донецького державного технікуму технологій та дизайну. Термін навчання з 1 вересня 2010 року по ЗО червня 2012 року. Відповідач проживає окремо від позивача, працює і другим особам аліменти не сплачує. Відповідно ст.199 Сімейного кодекса України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"зку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"зані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, де вказала, що з 2002 року проживала однією сім'єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON], який помер 12 червня 2010 року. Проживали за адресою: [INFO] і вели спільне господарство, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. Встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства необхідно їй для набуття права на отримання коштів, які належали, але не були одержані [PERSON] за життя, що знаходяться на рахунку в філії Ощадбанку №5363/015 відповідно до ст.1227 ЦК України. Вказала, що доказами, які підтверджують факт проживання однією сім'єю є довідки з ПП «Білицька ремонтно-експлуатаційна служба» «Надія-2», акт Білицької міської ради про обстеження матеріально-побутового положення. Просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], померлого 12 червня 2010 року.. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник зацікавленої особи, головний юрисконсульт юридичної служби територіального відокремленого безбалансового відділення №10004/01 Філії - Донецьке обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог заявника не заперечував. У зв'язку з представленими доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення заявника, представника зацікавленої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 256 ч.І п.5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON], помер 12 червня 2010 року. Відповідно до ст. 164 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять рокув до часу відкриття спадщини. Відповідно зі ст. 1268 Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Опитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що знають [PERSON] та померлого [PERSON] як подружжя, які сумісно з 2002 року мешкали як одна сім'я до смерті чоловіка 12 червня 2002 року, вели спільне господарство, оскільки вони є їх сусідами. Довідка ПП «Білицька ремонтно-експлуатаційна служба» «Надія-2» та акт Білицької міської ради про обстеження матеріально-побутового положення від 3 серпня 2010 року свідчать про сумісне проживання заявника і [PERSON] за адресою: [ADDRESS], сумісно проживали і вели спільне господарство до дня смерті [PERSON] та були зареєстровані за вищевказаною адресою. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що є всі підстави вважати, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер 12 червня 2010 року, проживали однією сім'єю з 2002 року по день смерті чоловіка 12 червня 2010 року без реєстрації шлюбу, тобто більше п'яти років та визнати її членом його сім'ї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (дошлюбне Язаджи) С.З. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.05.2006 року Петрівською Першою сільрадою Тарутинського району Одеської області, актовий запис №1, мотивуючи тим, що вони хоча і проживають в одному будинку, однак шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає примирення неможливим. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2010 року за клопотанням відповідачки сторонам надавався строк для примирення, однак після закінчення строку сторони не примирились. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги та обставини позову визнала. Вислухавши відповідачку, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 06.05.2006 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №054054 від 31.08.2006 р. Сторони хоча і проживають в одному будинку, однак шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2010 року за клопотанням відповідачки сторонам надавався строк для примирення, однак після закінчення строку стосунки в сімї не налагодились та сторони не примирились. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Син [PERSON] залишається проживати з матірю. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідачка позов визнала, наслідки визнання позову відповідачці розяснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.10.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] [INFO], який на даний час проживає з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось з різних причин. З травня 2010 року сторони мешкають окремо, подружніх та сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявилась, хоча про місце, день та час судового засідання була завчасно та належним чином повідомлена. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечує, згоден на повернення понесених позивачем судових витрат. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.10.2008 року у виконкомі Вільненської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, актовий запис № 02 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] - [INFO] (а.с.7). Згідно ст.ст. 111,112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з'ясувати фактичні взаємини подружжя, і забов'язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. Сторони подружніх та сімейних стосунків не підтримують з травня 2010 року, проживать окремо, відновлювати стосунки не збираються. Сторонам був наданий строк для примирення терміном два місяці, але примирення між ними не відбулося. З урахуванням обставин справи, думки сторін відносно повернення судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.110, 111, 112,114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася із заявою про надання права на шлюб, посилаючись на те, що бажає зареєструвати шлюб з [PERSON], так як на даний час підтримують подружні стосунки і, вона, заявниця, перебуває у стані вагітності, однак не має змоги цього зробити, так як не досягла шлюбного віку. Заявниця [PERSON] підтримала вимоги заяви повністю і дала пояснення згідно заяви. Згідно свідоцтва про народження І-ГЮ №270430, [PERSON] народилася 25.01.1995 року. Довідка Клесівської міської лікарні Сарненського району від 19.08.2010 року підтверджує, що [PERSON] є вагітною. Суд вважає за можливе надати [PERSON], яка досягла 15-ти річного віку, право на шлюб, що відповідатиме інтересам заявниці та інтересам майбутньої дитини.

Outcome: approved