Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

24 червня 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та 12 жовтня 2010 року з уточненою позовною заявою до відповідачів, третіх осіб про подовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування за законом, в якій зазначає, що 22 вересня 1995 року померла бабуся [PERSON]. На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: [INFO]. При житті [PERSON] працювала та була членом КСП «Україна» с. Артільне, Лозівського району Харківської області. Згідно з державним актом на право колективної власності на землю серії ХР № 20-00-000252, виданого [PERSON] районною радою народних депутатів 01 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 2, [PERSON] була включена до Списку членів КСП «Україна» і значиться у списку під номером 272 як [PERSON]. Однак [PERSON] не видали сертифікату на право на земельну частку (пай), який згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. Мати [PERSON] та дочка померлої [PERSON] не має наміру приймати спадщину після смерті матері [PERSON] та не заперечує, щоб спадщину прийняв її син. У спадкодавця спадкоємців першої черги немає. Так, єдиним спадкоємцем на спадщину після смерті бабусі являється він, онук померлої [PERSON], згідно із ст. 529 Цивільного Кодексу України від 18 липня 1963 року. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, у спадкодавця немає. [PERSON] зазначає, що він фактично прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON], так як з народження і до дня смерті постійно мешкав та був зареєстрований разом з померлою. В установлений законом строк він не звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що у нього склалися дуже тяжкі сімейні обставини. На підставі п. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України він просить суд продовжити йому термін для прийняття спадку після смерті бабусі, оскільки у встановлений Законом 6-ти місячний термін не звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори, Харківської області контори із заявою про прийняття спадщини, бо не мав документів на земельну частку (пай), і помилково вважав, що мав можливість оформити спадщину в будь-який час. Крім того, позивач просить суд зобов'язати [PERSON] районну державну адміністрацію Харківської області видати йому Державний акт на право власності на земельну частку (пай) у розмірі 8,85 га, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 22 вересня 1995 року, із земель державного резервного фонду чи з земель запасу Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явився, підтримав уточнені позовні вимоги, які викладені в заяві та просив їх задовольнити, оскільки померла [PERSON] була включена до Списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства «Україна» під номером 272, згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 01.03.1995р. № ХР-20-00-000252, та була членом КСП, що підтверджується записом в пенсійному посвідчені про те, що була призначена колгоспна пенсія та архівною довідкою, копії яких додані до матеріалів справи. Дочка померлої [PERSON] не має наміру приймати спадщину після смерті матері [PERSON] та не заперечує, щоб спадщину прийняв її син [PERSON], який пропустив 6-ти місячний термін для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, бо не мав документів на земельну частку (пай), і помилково вважав, що мав можливість оформити спадщину в будь-який час. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, посвідчену секретарем Володимирівської сільської ради, Сахновщинського району, Харківської області, в якій викладено, що вона сама не буде претендувати на право на земельну частку (пай) в КСП «Україна», згідно Державного Акта на право власності на землю її матері [PERSON] і не заперечує проти отримання даного права її сину [PERSON] (а.с. 66). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до Списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства під номером 272 померла [PERSON] значилася, згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 01.03.1995р. № ХР-20-00-000252, виданого [PERSON] районною радою народних депутатів Лозівського району Харківської області за зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 2, але на засіданні загальних зборів (протокол загальних зборів КСП «Україна» від 19.04.1996р. № 2) було затверджено нові списки членів КСП, що мають право на отримання земельної частки (паю) та визнано недійсним перший список, що додається до Державного акту та прізвище [PERSON] в другому списку не значиться. Крім того, представник відповідача просив застосувати позовну давність та відмовити у позові, оскільки позивач не надав належних доказів наявності обєктивних обставин, що перешкоджали померлій [PERSON], а після її смерті позивачу з 1996 року звернутися до суду за захистом порушеного права в межах встановленого трирічного строку позовної давності. Представник третьої особи Управління Держкомзему у [PERSON] районі Харківської області [PERSON] у судове засідання зявився, просив вирішити спір на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не зявився, однак нотаріальна контора надала до суду письмового листа, в якому просить справу розглядати за їх відсутності та винести рішення на розсуд суду (а.с. 26). Свідок [PERSON] раніше у судовому засіданні поясняв, що коли було розпаювання земель, в 1995 році він працював головою КСП «Україна». В 1995 році складались списки на розпаювання земель громадян-членів КСП «Україна» і були внесені всі громадяни КСП «Україна». В 1996 році був складений другий список громадян на розпаювання земель КСП «Україна». Однак до 1996 році, є громадяни, які виїхали з с. Артільне, або вийшли з членів КПС «Україна», тому ті громадяни не увійшли в другий список. Він вважає, що громадяни, які були внесені в перший список в 1995 року, мають право на частку землі. На той момент, коли складався другий список, ніхто не знав, що так вийде. А зараз люди звертаються, та бажають отримати свою частку землі, і він вважає, що вони мають право. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 1995 року померла бабуся позивача [PERSON] (а.с. 8-10). На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: [INFO]. При житті [PERSON] працювала та була членом КСП «Україна» с. Артільне, Лозівського району Харківської області, що підтверджується записом в пенсійному посвідчені про те, що була призначена колгоспна пенсія та архівною довідкою (а.с. 66). Згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 01.03.1995р. № ХР-20-00-000252, виданого [PERSON] районною радою народних депутатів Лозівського району Харківської області зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 2, [PERSON] була включена до Списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Артільне, Лозівського району, Харківської області, під номером 272 (а.с. 13-20). Відповідно до Указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994р. та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08.08.1995р. № 720/95 землі, що належали на праві колективної власності КСП і перебували у колективній власності були розпайовані й кожному членові КСП було видано сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08.08.1995р. № 720/95). Відповідно до пункту 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08.08.1995р. № 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація здійснюються відповідною районною державною адміністрацією. Отже, право власності на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, кооперативу, товариству, членом якого є особа, яка претендує на пай, в тому числі і пенсіонер, що раніше працював у цьому сільськогосподарському підприємстві. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб,у тому числі й у пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] була членом КСП та з 27 листопада 1985 року їй була призначена колгоспна пенсія за віком, що підтверджується записом в пенсійному посвідчені, а згідно архівної довідки № 01-779 була членом КСП «Україна». Земля в колективну власність була передана 01.03.1995 року, тобто на момент передачі землі в колективну власність пенсіонер [PERSON] була членом КСП «Україна» Лозівського району Харківської області. Однак [PERSON] не видали сертифікату на право на земельну частку (пай), який згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. Мати позивача та дочка померлої [PERSON] відповідач [PERSON] не має наміру приймати спадщину після смерті матері [PERSON] та не заперечує, щоб спадщину прийняв її син (а.с. 66). У спадкодавця спадкоємців першої черги немає. Так, єдиним спадкоємцем на спадщину після смерті бабусі являється онук померлої [PERSON], згідно із ст. 529 Цивільного Кодексу України від 18 липня 1963 року. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, у спадкодавця немає. Фактично [PERSON], прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON], так як з народження і до дня смерті постійно мешкав та був зареєстрований разом з померлою. В установлений законом строк позивач не звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що у нього склалися дуже тяжкі сімейні обставини та не мав документів на земельну частку (пай), і помилково вважав, що мав можливість оформити спадщину в будь-який час. За таких умов, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив 6-ти місячний термін для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому цей строк необхідно подовжити. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права власності на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, про незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що померла [PERSON], на час передачі землі у колективну власність на 01.03.1995р., була пенсіонером та отримувала колгоспну пенсію, і на час видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю залишалася членом цього підприємства, а тому має право на земельну частку (пай). Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), згідно Державного акту на право колективної власності на землю у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 22 вересня 1995 року і зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію Харківської області винести розпорядження щодо виділення в натурі земельної ділянки [PERSON] та про видачу документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку (пай) у розмірі 8,85 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу Артільної сільської ради, Лозівського району, Харківської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 22 вересня 1995 року. Представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, оскільки не надав належних доказів наявності обєктивних обставин, що перешкоджали позивачу з 1996 року звернутися до суду за захистом порушеного права в межах встановленого трирічного строку позовної давності. Однак суд не може погодитися з таким висновком, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово звертався до голови КСП «Україна», Артільної сільської ради, Лозівського району, Харківської області з питанням про виділення земельного паю [PERSON], йому обіцяли вирішити це питання позитивно, однак так і не вирішили. Даний факт підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON], про те, що позивач дійсно звертався до нього з цим питанням. Крім того, зі сторони позивача має місце захист свого цивільного права, тобто до цих правовідносин слід застосувати ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що такі вимоги приймаються до розгляду судом незалежно від спливу позовної давності. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved