Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Посилався на те, що 09.09.2005р. між [PERSON], який діяв на підставі довіреності від власника [PERSON], та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу автомобілю [NUMBER]. На виконання умов договору [PERSON] 09.09.2005р. передав, а [PERSON] прийняв вказаний автомобіль, сплативши при цьому його вартість у сумі 3500 доларів США , що на день укладення договору за офіційним курсом до гривні України становило 17500 грн. На підтвердження факту отримання грошей позивачем було складено розписку. Одночасно , з метою надання відповідачу можливості після укладення договору купівлі-продажу користуватися придбаним автомобілем, позивачем 09.09.2005р. було видано нотаріально посвідчену довіреність у тому числі з правами , наданими [PERSON] щодо розпорядження , слідкування за технічним станом і проведення поточного ремонту автомобілю. Між тим, у п. 6.3 договору купівлі-продажу сторони також домовилися посвідчити вказаний договір нотаріально у строк не пізніш як через три місяці після його підписання, а тому відповідно до норм ч.1 ст.209 ЦК України договір повинен був нотаріально посвідчений. За таких обставин позивач зазначає, що сторони договору купівлі-продажу автомобілю домовилися щодо усіх істотних умов договору , здійснили повне виконання умов договору, однак відповідач ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору. На підставі наведеного [PERSON] просив суд на підставі положень ч.2 ст.220 ЦК Україні визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобілю [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] 09.09.2005р. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Пояснив суду, що 09.09.2005р. він дійсно передав своєму знайомому [PERSON] 3500 доларів США за отримання у користування автомобілем [NUMBER], який на праві власності належав гр. [PERSON] На підтвердження факту отримання від [PERSON] вказаної грошової суми [PERSON] було складено письмову розписку, а також в порядку передоручення від імені власника [PERSON] на імя [PERSON] видано нотаріально посвідчену довіреність у тому числі з правами щодо розпорядження , слідкування за технічним станом і проведення поточного ремонту автомобілю. На підставі зазначеної довіреності [PERSON] користувався автомобілем на протязі декількох років до того часу , поки не був зупинений працівниками ДАІ , які вилучили в нього автомобіль , розяснивши, що він знаходиться у розшуку через накладення арешту на майно гр.[PERSON] Відповідач звертався до суду із вимогами про визнання права власності та повернення автомобілю [NUMBER], виключення його з-під арешту, в задоволенні його позовних вимог рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.05.2009р. йому було відмовлено. Сподіваючись набути право власності на автомобіль під час розгляду зазначеної справи відповідач погодився на пропозицію [PERSON] підписати договір купівлі-продажу автомобілю, датований начебто 09.09.2005р. На теперішній час відповідач розуміє , що в нього відсутні правові підстави для набуття права власності на автомобіль, а тому звернувся до суду із позовом до [PERSON] щодо стягнення грошової суми, переданої останньому 09.09.2005р. Проте [PERSON] заперечує проти повернення отриманий грошей , а тому звернувся до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю. Аналогічні заперечення надала суду притягнута до участі у справі в якості відповідача дружині [PERSON] [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився , його представник про час та місце розгляду справи був повідомлений за своєчасно та належним чином , про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі , суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому суд виходив з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини. Матеріали справи свідчать , що 18.05.2009р. Орджонікідзевським районним судом м.Харкова було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] , ТОВ Інвестиційно-будівельна фірма «ВБК», 3-тя особа - підрозділ примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області про визнання права власності на автомобіль «VOLVO 760», рік випуску 1985, двигун № У 2300А49987010936, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], повернення автомобіля , звільнення його з-під арешту. В задоволенні позовних вимог судом відмовлено в повному обсязі , рішення набуло законної сили (а.с.25-28). Вказаним судовим розглядом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС № 325610, виданого Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області , власником автомобіля «VOLVO 760», рік випуску 1985, двигун № У 2300А49987010936, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] Рішенням господарського суду Харківської області від 23.04.2005р. із СПДФО [PERSON] на користь ТОВ Інвестиційно-будівельна фірма «ВБК» стягнута заборгованість у розмірі 727008,22 грн., 1700 грн. держмита і 118 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу. Рішення набуло законної сили 23.06.2005р. 06.07.2005р. Господарським судом видано наказ за № 35/144-05, який предявлений до виконання (а.с.29-32). Підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС головного управління юстиції в Харківській області відкрито виконавче провадження 23.08.2005р. і постановою від 05.09.2005р. на автомобіль накладено арешт. Після винесення рішення по справі господарським судом Харківської області , згідно довіреності , засвідченої 01.06.2005р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу , [PERSON] довірив [PERSON] та [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися, слідкувати за технічним станом і проводити ремонт належного йому автомобіля «VOLVO 760» (а.с.4). 09.09.2005р. [PERSON] видав аналогічну довіреність (в порядку передоручення) строком до 01.06.2008р. на користь [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). Наданою розпискою від 09.09.2005р. підтверджено , що [PERSON] одержав від [PERSON] і [PERSON] 3500 доларів США за проданий їм автомобіль від імені [PERSON] (а.с.6). З пояснень відповідачів [PERSON] встановлено, що на підставі зазначеної довіреності вони користувалися спірним автомобілем на протязі декількох років до того часу , поки автомобіль не був зупинений працівниками ДАІ , які вилучили в них автомобіль , розяснивши, що він знаходиться у розшуку через накладення арешту на майно гр.[PERSON] На підставі акту опису та арешту майна державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС головного управління юстиції в Харківській області від 19.03.2008р. встановлено , що автомобіль «VOLVO 760», рік випуску 1985, двигун № У 2300А49987010936, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] був описаний і на нього накладений арешт (а.с.33). Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 «Про затвердження правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин , сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів , марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» встановлено вичерпаний перелік документів, на підставі яких може бути зареєстровано автомобіль. Пунктом 8 цих правил визначено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника , поданої особисто , і документів , що посвідчують його особу , правомірність придбання транспортного засобу та ін. Для реєстрації транспортних засобів , що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ , крім названих документів , подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів , не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Оформлення продажу автомобіля шляхом видачі загальної довіреності не відповідає вимогам законодавства. З пояснень [PERSON] та [PERSON] встановлено, що сподіваючись на задоволення заявлених позовних вимог щодо визнання права власності на спірний автомобіль [PERSON] погодився на пропозицію [PERSON] підписати в 2008р. договір купівлі-продажу автомобілю, датований начебто 09.09.2005р. На теперішній час відповідач розуміє , що в нього відсутні правові підстави для набуття права власності на автомобіль, а тому звернувся до суду із позовом до [PERSON] щодо стягнення грошової суми, переданої останньому 09.09.2005р. Проте [PERSON], заперечуючи проти повернення грошової суми , звернувся до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю. З наявної в матеріалах справи довідки встановлено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова на теперішній час дійсно перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за проданий автомобіль. Згідно зі ст. 220 ЦК України , на яку при зверненні із позовом посилається [PERSON], суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному посвідченню , але сторони уклали його без додержання цієї форми і одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору. Однак слід зазначити, що йдеться саме про договори , які підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню згідно із законом, не може бути визнаний дійсним відповідно до правил ч.2 ст.220 ЦК України договір , який за законом не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договір купівлі-продажу автомобіля. Крім того , якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору , щодо якого у законі це не передбачено, і одна зі сторін ухиляється від виконання цієї умови , договір не може бути визнаний судом дійсним відповідно до правил ч.2 ст.220 ЦК , оскільки в такому випадку він є не нікчемним, а є неукладеним. Таким чином позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed