Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати виплатити йому несплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2007, 2008 та 2009 роки у розмірі 7\~727, 5 грн.. Посилається на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії у зв'язку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, і, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач, всупереч вимогам Конституції України та вищезазначеному закону, через свої неправомірні дії, не нарахував йому вчасно сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 рік у розмірі, передбаченому цим Законом, а також просить зобовязати відповідача проводити йому такі виплати в подальшому. \~У судове засідання позивач не зявився, зазначивши у позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності. \~ Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що при здійсненні повноважень в сфері соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач керується нормативними актами Кабінету Міністрів України, які відповідно до ст. 117 Конституції України є обов'язковими до виконання. Розміри компенсаційних виплат (щорічної допомоги на оздоровлення), встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою встановлено новий розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У звязку з чим Позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у березні 2007 року 100 грн., за 2008 рік у січні 2009 року, відповідно до зазначених постанов, за 2009 рік допомога на оздоровлення нарахована в розмірі 100 грн., але не виплачувалась, у звязку з тим, що Постановою підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області у відділенні Державного казначейства накладено арешт на відповідний рахунок. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії, та є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії А №376847, копія якого міститься в матеріалах справи, у зв'язку з чим і перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради. Таким чином, право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідачем не оспорюється. Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції закону у редакції Закону України від 6 червня 1996 року) щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи п'ять мінімальних заробітних плат. Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року N 489-V дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 вищезазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Із матеріалів справи вбачається, що щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік позивачу виплачена у березні 2007 року, тобто до прийняття Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007, тому в частині вимог за 2007 рік позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як положення норм Законів, які визнано неконституційними втрачають чинність з дня постановлення Рішення Конституційним Судом України. Із змісту ст.1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 цього Закону. Згідно п.п.11 п.28 Розділу 11 Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та \~про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-У1 текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в такій редакції: «Одноразова \~компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 вказані зміни визнані неконституційними, такими, що не відповідають Конституції України». Вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнаний неконституційним, і є загальнообов'язковими для всіх судів України. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають не постанова КМУ № 562, а саме стаття 48 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. З врахуванням викладеного позивачу належала до виплати за 2008 та 2009 роки щорічна допомога на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, та є інвалідом ІІ групи в розмірі \~пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати згідно частин 4,5,7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки діючий Закон має вищу юридичну силу відносно постанови Кабінету Міністрів України. Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідного управління праці та соціального захисту населення нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на оздоровлення у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобовязання відповідача виплачувати і в подальшому допомогу на оздоровлення згідно вимог передбачених чинним законодавством, оскільки суд не праві вирішувати спори на майбутній час. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та\~ відповідно такими, що підлягають задоволенню частково. З огляду на викладене та

Outcome: partial