Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

В вересні 2010 року [PERSON]Ф звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі про визнання дій незаконними та стягнення недоплаченої надбавки до пенсії, як дитині війни, за 2007 рік в сумі 1442 грн. 70 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є дитиною війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому в силу ст.6 вищезазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яку відповідач в добровільному порядку їй не виплачує. Позивачка в судове засідання не зявилася, розгляд справи просить проводити у її відсутності. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, натомість подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Судом встановлено, що позивачка, [INFO], є громадянкою України та станом на 02.09.1945 року їй було менше 18 років. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи паспортними даними позивачки та відповідною відміткою у пенсійному посвідченні. В силу ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Законом України від 19 грудня 2006 року „Про Державний бюджет України на 2007 рік,,, зокрема пунктом 12 статті 71, було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни,, та статтею 111 встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни,, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту,,), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік,, щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни,,. Таким чином, з 01 січня 2007 року по 09 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи статті 111 Закону України від 19 грудня 2006 року „Про Державний бюджет України на 2007 рік,, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв»язку з чим мали пріоритет порівняно із спеціальною нормою - статтею 6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни,,. Після прийняття 09 липня 2007 року Конституційним Судом України вищезазначеного рішення знову почали діяти положення статті 6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни,, тобто з цього часу відновлено право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Таким чином, право на отримання зазначеної надбавки у позивачки виникло з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно. Разом з тим, відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та виходячи з положень Закону України "Про соціальний захист дітей війни", суд вважає за можливе здійснити захист порушених прав позивачки шляхом зобовязання відповідача здійснити їй перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни», а не шляхом стягнення конкретної суми. З врахуванням викладеного, суд вважає, що дії управління Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі щодо відмови позивачці у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії не відповідають вищезазначеним нормативним положенням, а тому їх слід визнати незаконними. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просила поновити їй строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Однак, суд вважає, що строк звернення позивачкою не пропущено, виходячи з наступного. У відповідності до ст.46 ч.2 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Також, частиною 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, трирічний строк звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України у даному випадку не застосовується. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України та п.34 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про Державне мито», і стягує на користь позивачки лише суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved