Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, уточнивши який, посилаються на те, що 28.09.2004 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області було прийнято рішення № 127 про оформлення права власності на житловий будинок в с. Гнідин по вул. Леніна, 33, Бориспільського р-ну, Київської області, на ім я [PERSON]. Дане рішення виконавчого комітету було прийнято на підставі рішення Бориспільського районного суду Київської області від 18.03.1993 року, яке було скасоване Постановою Президії Київського обласного суду від 13.04.1995 року. В зв язку з чим вони просять визнати незаконним та скасувати зазначене рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області № 127 від 28.09.2004 року. Також просять визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок в с. Гнідин по вул. Леніна, 33, Бориспільського р-ну, Київської області, за № 235 від 24.12.2004 року на ім я [PERSON], та визнати недійсним договір дарування будинку № 33 по вул. Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] 29.12.2004 року, зареєстрований за № 524, укладеного між дарувальником [PERSON] та обдаровуваним [PERSON], як такі, що видані на підставі незаконного рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області, зобов язавши КП «Бориспільське РБТІ» скасувати реєстрацію права власності на будинок № 33 по вул. Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області за [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в суді проти позову заперечив, надавши письмові заперечення, відповідно до яких вважає, що [PERSON] були всі правові підстави подарувати йому будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області. Крім того, будинок було знесено 05.09.2008 року. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позов також не визнав, пояснивши, що рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області № 127 від 28.09.2004 року було прийнято на підставі наданих документів, а саме зібраних матеріалів Бориспільського районного БТІ, запису в погосподарській книзі. Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] надала листа, в якому просить слухати справу у свою відсутність та зазначає, що нею було посвідчено договір дарування будинку № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області від 29.12.2004 року відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій на підставі наданих необхідних документів. Третя особа КП «Бориспільське РБТІ» свого представника до суду не направило, про день, час та місце слухання справи повідомлене належним чином, заяви про слухання справи у відсутність свого представника та письмових заперечень на позов не надало. Суд ухвалив слухати справу у відсутність третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивачі, [PERSON] і [PERSON], та їх брат [PERSON] і сестра [PERSON] 07.12.1991 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області, зареєстрований в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області за № 7, особовий рахунок № 632. Відповідно до свідоцтва кожен з них отримав по ? частині вказаного житлового будинку. Спадщину вони отримали після смерті батька [PERSON], померлого 17.04.1991 року. В фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] перебувала [PERSON], яка зверталася до суду з позовом про визнання вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 18.03.1993 року свідоцтво було визнане частково недійсним та визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку, виділено їй весь будинок в користування і стягнуто на користь позивачів, [PERSON] і [PERSON], та їх брата [PERSON] і сестри [PERSON] грошову компенсацію. Зазначене рішення Бориспільського районного суду Київської області від 18.03.1993 року було скасоване постановою Президії Київського обласного суду від 13.04.1995 року, а справу направлено на новий розгляд. Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 10.06.1996 року [PERSON] було призначено лише часткову грошову компенсацію. Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Проте, 28.09.2004 року виконавчий комітет [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області прийняв на підставі рішення Бориспільського районного суду Київської області від 18.03.1993 року, яке було скасоване постановою Президії Київського обласного суду від 13.04.1995 року, рішення № 127 про оформлення права власності на житловий будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області на ім я [PERSON]. На підставі зазначеного рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 28.09.2004 року за № 127 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності за № 235, яке було зареєстровано в Бориспільському районному БТІ 27.12.2004 року за № 428. Разом з тим, [PERSON], відповідно до договору дарування від 29.12.2004 року, подарувала будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області відповідачу [PERSON]. Конституція України в ст.41 передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із вимогами ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статею 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Вказаний Кодекс у ст.216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Цей же Кодекс у п.5 ст.216 ЦК України передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Статею 228 ЦК України встановлено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок. Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з наведеного, договір дарування житлового будинку від 29.12.2004 року є недійсним, оскільки укладений на підставі свідоцтва про право власності за № 235, яке було зареєстровано в Бориспільському районному БТІ 27.12.2004 року за № 428, згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 28.09.2004 року за № 127, що прийняте на підставі рішення Бориспільського районного суду Київської області від 18.03.1993 року, яке в свою чергу було скасоване постановою Президії Київського обласного суду від 13.04.1995 року. Таким чином, оскаржуваний договір є недійсним, оскільки суперечить вимогам перелічених вище норм законодавства. Викладенні факти підтверджуються матеріалами перевірки, проведеної Бориспільською міжрайонною прокуратурою, відповідно до якої було встановлено, що рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 28.09.2004 року за № 127 «Про оформлення права власності на житлові будинки» в частині оформлення права власності на житловий будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області є незаконним, що вбачається з листа від 08.07.2009 року № 4362. Тому, на підставі вищевикладеного, договір дарування житлового будинку від 29.12.2004 року необхідно визнати недійсним, визнавши незаконними та скасувавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 235 від 24.12.2004 року, яке було зареєстровано в Бориспільському районному БТІ 27.12.2004 року за № 428, та рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 28.09.2004 року за № 127 «Про оформлення права власності на житлові будинки» в частині оформлення права власності на житловий будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області, на підставі яких було укладено зазначений договір дарування. Разом з тим, так як позивачами не надано доказів того, що КП «Бориспільське РБТІ» відмовило їм в скасуванні реєстрації права власності на житловий будинок № 33 по вулиці Леніна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області, а відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.41, 121 Конституції України, ст.ст.202, 203, 215, 216, 228, 236, 321 ЦК України, ст.ст.3, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial