Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01 листопада 1997р., який рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2009р. розірваний. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], який народився 09 квітня 1998р. та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей. З урахування наведеного, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючі від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09 квітня 2016р., а згодом в розмір 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючі від дня пред'явлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 11 травня 2022р. Під час судового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, в розмірі -1500 (тисячу п'ятсот) грн. щомісяця на обох дітей. Представник відповідач [PERSON], що діє на підставі довіреності від 14 червня 2010р.. зареєстрованої в реєстрі за № 1821 заперечував проти стягнення з довірителя твердої грошової суми, зазначив, що [PERSON] тимчасово не працює, являється інвалідом III грп. загальне захворювання, і вказана сума перевищує його доходи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийнявши до уваги твердження позивача, заперечення представника відповідача вважає. що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторопій мають спільних дітей - сина [PERSON], який народився 09 квітня 1998р. та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження [PERSON] [PERSON] І-ЖД № 149038 від 15 травня 1998р. (а.с.5) та [PERSON] серії 1-ЖД № 207052 від 03 червня 2004р. Відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідно до вимог ст. 180 Сімейною кодексу України. Згідно зі ст.,182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я матері; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів за жодних обставин не може бути меншим за один неоподаткований мінімум доходів громадян. Суд оглянув наданий позивачем епікриз № 440 [PERSON], 1998р.н., з якого вбачається, що дитина поступила до Одеського обласного психоневрологічного диспансеру на обстеження та лікування, оскільки скаржиться на емоційну збудженість, конфліктність, головний біль при втомлені. Крім того, підтверджено, що дитина хворіє з раннього віку, в 2009р. проходив лікування в ДС з діагнозом : синдром дефіциту уваги з гіперактивністю. Також позивачем надана довідка Іванівської ЦРБ з зазначенням, що дитина- Ковалів [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря педіатра. Отже діти хворіють, що потребує додаткових чималих матеріальних затрат, що доведено належними та допустимими в розумінні ст. 59 ЦПК України доказами. Відповідно до ст.З Конвенції про права дитини, яка прийнята резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989р. та ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присаджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Позивач стверджує, що не має матеріальної можливості самостійно забезпечити дітям повноцінне харчування, придбання предметів для організації їх побуту, можливості користуватися закладами культури та лікувати дітей. Для цього потрібні кошти, яких у неї не вистачає для задоволення необхідних та навіть мінімальних потреб дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. При визначенні розміру аліментів суд враховує також положення Закону України „Про державний бюджет України на 2010р.", відповідно до якого з 01 липня 2010р. встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у розмірі 921 гри. Тобто це є той мінімум, який дитина повинна отримувати для свого прожиття. Тому саме цей розмір аліментів має сплачувати відповідач на користь позивачки на утримання дитини. Приймаючі до уваги матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що він являється інвалідом III групи інвалідності, тимчасово не працює та не має регулярного заробітку вважає, що стягненню підлягає сума 1000 грн. Судом роз'яснено учасникам у справі положення ст.10 ЦПК України відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, таст.11 ЦПК України згідно з якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також роз'яснив ст.60 ЦПК України згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яки вона посилається як на піде ґаву своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи, відповідач не надав суду допустимих, у розумінні ст.59 ЦПК України, доказів стосовно виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей. Суд приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що відповідач тимчасово не працює, та не має регулярного заробітку вважає, що стягненню підлягає тверда грошова сума - 1000 грн. на користь [PERSON] щомісяця, із розрахунку 500 (п'ятсот) грн.. на кожну дитину, починаючі з 20 січня 2010р. і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 09 квітня 2016р., а потім стягувати аліменти в розмірі 500 (п'ятсот) грн.. щомісячно до досягнення повноліття [PERSON], тобто до 11 травня 2022 року. Відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з [PERSON] судових витрат по справі - суповий збір у розмірі 8, 50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у розмірі 120 грн. В силу ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць

Outcome: partial