Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним свого сина [PERSON], посилаючись на те, що останній з дитинства і по теперішній час хворіє пси-хічною хворобою з діагнозом розумова відсталість в ступені не різко вираженої імбецильності, у звязку з цим він не розуміє значення своїх дій, не може себе контролювати та не може керувати своїми діями. [PERSON] знаходиться на обліку в Татарбунарській ЦРЛ Одеської області з приводу вказаного діагнозу, є інвалідом з дитинства 2-ї групи безстроково. Син мешкає біля неї. Визнання сина недієздатним їй потрібно для оформлення над ним опіки та оформлення спадку після смерті батька. Заявниця надала в судове засідання заяву, згідно якої просила справу слухати у її відсутності, вимоги своєї заяви про визнання сина недієздатним підтримала повністю. Представник Дивізійської сільської ради надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, проти вимог заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява підлягає задоволенню. Із акту за №815 від 18.08.2010 року комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.20-21) вбачається, що [PERSON] хворіє хронічним, стійким психічним розладом у ви-гляді помірної розумової відсталості. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує призначення опіки. Із копії довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОА №083996 (а.с.13) видно, що [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства. Як видно із подання Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.10) орган опіки та піклування пропонує призначити опікуном над недієздатним [PERSON] його матір [PERSON]. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Стаття 41 ч.1 ЦК України передбачає, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її не-дієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], а тому має право відповідно до ч.3 ст.237 ЦПК України подати заяву про визнання свого си-на недієздатною особою. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає можливим визнати [PERSON] недієздатною особою в звязку зі стійким психічним розладом здоровя, що підтверджено в судо-вому засіданні медичними довідками та висновком комісійної амбулаторної судово психіатри-чної експертизи. В судовому засіданні встановлено, що визнання сина заявниці недієздатним їй потрібно для оформлення над ним опіки та оформлення спадку після смерті батька. Відповідно до ч.1 ст.241 ЦПК України, рішення суду про визнання фізичної особи недієздат-ною є підставою для призначення органом опіки та піклування недієздатній фізичній особі опікуна. Таким чином, є всі підстави для встановлення над [PERSON] опіки. Заявниця відповідно до ст.63 ЦК України в повному обсязі відповідає вимогам, які предявляються до опікуна. Вона має повну цивільну дієздатність, бажає бути опікуном, перебуває в родинних стосунках з підопічним, являється матірю і з урахуванням стосунків з останнім може виконувати обовязки опікуна, діючи в інтересах свого сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved