Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

В січні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 2/5 частини домоволодіння № 6 по вул. Братів Міллер у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05 липня 2006 року. В обґрунтування позову вона вказала на те, що 05 липня 2006 року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частин домоволодіння № 6 по вул. Братів Міллер у м. Дніпропетровську, які належали спадкодавцю на підставі договору дарування від 23.01.1956 року, зареєстрованому в реєстрі № 559/2. Вона є спадкоємицею першої черги, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживала з ним за однією адресою та продовжує проживати за даною адресою. Одержати свідоцтво про право на спадщину за законом позивачка не може, оскільки до спадкового майна входять самовільні будови та споруди, побудовані [PERSON] на земельній ділянці, документи на яку були загублені. Крім того, органами БТІ був виданий технічний паспорт на імя спадкодавця [PERSON] без визначення частки у спільній власності, що також заважає оформити право власності на спадщину у нотаріальній конторі. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В попередньому засіданні до участі у справі було притягнуто Виконавчий комітет Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради в якості співвідповідача. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт володіння [PERSON] на праві приватної власності житловим будинком „А-1, який складається з кухні літ. 2-1 площею 3,5 кв.м., коридору літ. 2-2 площею 6,9 кв.м. житлової кімнати літ. 2-3 площею 17,7 кв.м., прихожої літ. 2-4 площею 8,7 кв.м., санвузла літ. 2-5 площею 3,3 кв.м., житлової кімнати літ. 2-6 площею 8,5 кв.м., житлової кімнати літ. 2-7 площею 10,9 кв.м., загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., гаражем літ. „Е площею 28,6 кв.м., сараєм літ. „З площею 5,5 кв.м. в домоволодінні № 6 по вул. Братів Міллер у м. Дніпропетровську та визнати за нею право власності на житловий будинок „А-1 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05.07.2006 року, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, а також вказав на те, що Рішенням Виконкому Красногвардійської районної ради депутатів № 595 від 19.06.1956 року [PERSON] дозволено будівництво кімнати розміром 4 Х 4 м до фасадної частини житлового будинку по вул. Ключева, 6 у м. Дніпропетровську відповідно до проекту. Рішенням Виконкому Красногвардійської районної ради депутатів № 1221 від 22.11.1958 року [PERSON] дозволено збудувати гараж розміром 5х4 кв.м. в голубине садибної ділянки по вул. Ключева, 6. Згідно технічного паспорту на будинок станом на 23.02.2007 рік житловий будинок під літ. А-1 був реконструйований [PERSON] у 1962 році, гараж Е збудований у 1965 році, сарай З у 1995 році. Відповідно до розписок від 10.11.2008 року, посвідченої квартальним комітетом № 65, від 13.11.2008 року, посвідченої квартальним комітетом № 65, від 13.11.2008 року, [PERSON] власник квартири № 3 по вул. Братів Міллер, [PERSON] власник будинку 6-б по вул. Братів Міллер, [PERSON] власник суміжного будинку № 4, кв. 1 по вул. Братів Міллер, не заперечували проти узаконення квартири № 2, гаража Е, сараю З у будинковолодінні по вул. Братів Міллер у м. Дніпропетровську, які збудовані [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. Представник Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську Ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що самовільно побудовані обєкти [PERSON] не відповідають вимогам Рішень Виконкому Красногвардійської районної ради депутатів № 595 від 19.06.1956 року та № 1221 від 22.11.1958 року, оскільки обєкти виконані в інших розмірах, а тому зазначені Рішення не можуть прийматися до уваги. Крім того, не надано жодних доказів про вчинення перешкод позивачці в отриманні свідоцтва про отримання спадщини від померлого [PERSON], не надано документів на земельну ділянку. Чинним законодавством визначений порядок визнання права власності, а тому не має необхідності встановлювати факт володіння. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 05 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті ДМУЮ Дніпропетровської області (а.с. 5). [PERSON] належало 2/5 частин домоволодіння № 6 по вул. Ключева в м. Дніпропетровська, що підтверджується Договором дарування від 23.01.1956 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 559/2 (а.с.7). [PERSON] було самовільно побудовано житлову прибудову літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудову літ. а-1, а1-1, Б1-1, тамбур а2-1, гараж Е,Ж, сарай З (а.с. 53). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 ст. 376 ЦК України - право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У відповідності до ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо встановлення факту володіння [PERSON] на праві приватної власності житловим будинком „А-1, не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством встановлений відповідний порядок визнання права власності. Що стосується вимог позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок „А-1 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05.07.2006 року, то вони являються необґрунтованими і також не підлягають задоволенню, оскільки відсутні докази надання у встановленому законом порядку земельної ділянки під збудовані обєкти померлому [PERSON] Рішення Виконкому Красногвардійської районної ради депутатів № 595 від 19.06.1956 року та № 1221 від 22.11.1958 року не приймаються судом до уваги, оскільки обєкти [PERSON] виконані в інших розмірах, не відповідають вимогам вказаних Рішень. Крім того, позивачкою та її представником не надано доказів про вчинення перешкод [PERSON] в отриманні свідоцтва про отримання спадщини від померлого [PERSON] на 2/5 частин домоволодіння № 6 по вул. Ключева в м. Дніпропетровська. З пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася. Крім того, посилання позивачки на той факт, що у неї немає іншого шляху одержати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки до спадкового майна входять самовільні будівлі та споруди, є не обгрунтованими, оскільки у відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А право власності на самовільні побудови не належали на праві власності спадкодавцю [PERSON] до його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed