Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2006 року з [PERSON] (відповідач) на її користь стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача у примусовому порядку неустойку за прострочення сплати аліментів з 01.06.2009 року в розмірі 4545 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що за рішенням суду від 07.08.2006 року він сплачував аліменти у 2009 році частинами в травні-900 грн., у 2010 році в квітні - 3000 грн., червні - 450 грн., вересні - 1200 грн. Суму пені не визнає, зазначає, що заборгованість по аліментам виникла у звязку зі скрутним матеріальним становищем, а не в звязку з його категоричною відмовою від сплати аліментів. Крім того на теперішній час заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Відповідач посилається на те, що він сплачує аліменти відповідно до рішення суду та приймає участь у додаткових витратах на утримання дочки. Відповідач у судове засідання 20.10.2010 року не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання 20.10.2010р. не зявилася. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року (а.с.6), сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені (а.с.8). Від сумісного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). За рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2006 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. з 24.07.2006 року (а.с.9). Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В матеріалах справи відсутні докази про повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості та про строк її погашення. У даному випадку відповідач не ухилявся від сплати аліментів, у звязку зі скрутним матеріальним становищем в якому він знаходився на той час (а.с.38-42), сплачував аліменти частково (а.с. 32-33). Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення пені по аліментам необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed