Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до дочірнього підприємства „Харківський облавтодор відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України, треті особи філія „Барвінківський райавтодор ДП „Харківський облавтодор, відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Барвінківському районі Харківської області, про відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом. Позивач прохає встановити їй щомісячну виплату відшкодування шкоди в розмірі 50 грн. 75 коп. з 01.01.1999 року, 173 грн. 70 коп. з 01.04.2010 року, стягнути з відповідача невиплачене відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом за період з 02.02.2000 року по 01.04.2010 року в сумі 11792 грн. 83 коп. і зобовязати відповідача сформувати її документи по відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом та передати їх до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Барвінківському районі Харківської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона працювала в Барвінківському районному дорожньо будівельному управлінні (райДРБУ), яке в потім було реорганізоване в філію „Барвінківський райавтодор ДП „Харківський облавтодор, дорожньою робітницею 2 розряду. 23 листопада 1990 року вона була травмована під час виконання своїх трудових обовязків з вини лаборанта райДРБУ [PERSON], про що було складено акт форми Н-1. Вироком Барвінківського районного суду від 14.02.1991 року [PERSON] була визнана винною в ушкодженні її здоровя. Згідно з висновком МСЕК від 03.03.1992 року їй встановлено втрату професійної працездатності 5 %. Під час чергового переосвідування на МСЕК 28.03.1996 року ступінь втрати професійної працездатності встановлено 25 %. безстроково. Позивач неодноразово зверталася до підприємства щодо відшкодування шкоди у звязку з травмою на виробництві і втратою працездатності, але керівник райДРБУ [PERSON] 16.03.1998 року відповів на адресу обєднання профспілок, що вона нібито з цього питання не зверталася. 28.01.2000 року вона знову звернулася до райДРБУ з письмовою заявою про відшкодування шкоди у звязку з травмою на виробництві і втратою працездатності, заява одержана підприємством 02.02.2000 року. Однак відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом їй так і не було встановлено і не виплачувалось. Стаття 441 ЦК України (1963 року) встановлює, що організація зобовязана відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. В звязку з викладеним позивач прохає встановити їй щомісячну виплату відшкодування шкоди в розмірі 50 грн. 75 коп. з 01.01.1999 року, 173 грн. 70 коп. з 01.04.2010 року, стягнути з відповідача невиплачене відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом за період з 02.02.2000 року по 01.04.2010 року в сумі 11792 грн. 83 коп. відповідно до наведеного нею в позовній заяві розрахунку і зобовязати відповідача сформувати її документи по відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом та передати їх до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Барвінківському районі Харківської області. Представники відповідача і третьої особи філії „Барвінківський райавтодор ДП „Харківський облавтодор проти задоволення позову заперечують. Представник відповідача вважає, що оскільки [PERSON] завдала позивачу тілесних ушкоджень хоча і під час виконання обома трудових обовязків, але з особистих мотивів, завдана шкода не може вважатися повязаною з виробництвом. Представник третьої особи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Барвінківському районі Харківської області вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на чинному законодавстві. Вислухавши пояснення сторін і третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач працювала в Барвінківському районному дорожньо будівельному управлінні (райДРБУ), яке в потім було реорганізоване в філію „Барвінківський райавтодор ДП „Харківський облавтодор, дорожньою робітницею 2 розряду. 23 листопада 1990 року вона була травмована під час виконання своїх трудових обовязків з вини лаборанта райДРБУ [PERSON], що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві від 27.11.1990 року, та вироком Барвінківського районного суду від 14.02.1991 року, яким [PERSON] була визнана винною в заподіянні позивачу середньої тяжкості тілесного ушкодження; (а.с.3 6, 40 - 41). Внаслідок цього, згідно з довідкою серії 2-18 МАЖ № 030704 від 28.03.1996 року обласної медико соціальної комісії № 2 позивачу було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % з 20.12.1995 року безстроково. (а.с. 8) Акт про нещасний випадок на виробництві від 27.11.1990 року оформлено належним чином, він містить всі необхідні реквізити і підписи, ніким не оспорювався і є чинним, тому суд не має ніяких підстав ставити цей акт під сумнів. В звязку з цим суд не бере до уваги наведене вище заперечення представника відповідача проти позову. 28.01.2000 року позивач звернулася до райДРБУ з письмовою заявою про відшкодування шкоди у звязку з травмою на виробництві і втратою працездатності, заява одержана підприємством 04.02.2000 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 12). Однак відшкодування шкоди в звязку з трудовим каліцтвом позивачу так і не було встановлено і не виплачувалось. . Чинним законодавством встановлено наступний порядок перерахунку розмірів відшкодування втраченого заробітку. Стаття 441 ЦК України (1963 року) встановлює, що організація зобовязана відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 р.№ 276 Про заходи виконання постанови Верховної Ради України від 29.04.1992 р. Про підвищення соціальних гарантій для населення перерахунок розмірів відшкодування втраченого заробітку за станом на 01.05.1992 р. проводився виходячи із середньомісячного заробітку потерпілого (або працівника відповідної професії, розряду по бригаді, дільниці, цеху, де працював потерпілий) за січень - квітень 1992 року, збільшеного на коефіцієнт збільшення тарифних ставок, посадових окладів, що були прийняті відповідно до зазначеної постанови на підприємстві. Із визначеного таким чином базового середньомісячного заробітку визначався розмір відшкодування втраченого заробітку. З листа райДРБУ від 12.05.1998 року видно, що середньомісячна заробітна плата дорожнього робітника 2 розряду, підрахована виходячи з заробітної плати робітників [PERSON], [PERSON], [PERSON] за січень-квітень 1992 р. складає 1041 крб. 76 коп. Погодинна тарифна ставка вказаних робітників склала: за квітень 1992 року 6, 66 крб., за січень 1998 року 0,504 грн. (50400 крб.) (а.с.17) Відповідно коефіцієнт підвищення тарифної ставки за період з травня 1992 року по січень 1998 року 7567,57 (50400 крб.: 6,66 крб.) Відкоригована середньомісячна заробітна плата дорожніх робітників 2 розряду за станом на січень 1992 року складає: 1041,76 крб.*7667,57= 7883591 крб. або 78,84 грн. В той же час розмір місячної тарифної ставки за цей період склав 85,18 грн. (0,504 грн.*169 годин) Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.1992 року (п. 5 розяснення Мінпраці України від 17.06.1992 року № 15-2206), якщо обрахована по вказаній вище методиці середньомісячна заробітна плата виявиться нижче, ніж тарифна ставка, то визначення розміру відшкодування шкоди здійснюється виходячи з тарифної ставки. В даному випадку середньомісячна заробітна плата за січень квітень 1992 року, відкоригована на коефіцієнт підвищення тарифних ставок за станом на січень 1998 року (78,84 грн.), виявилась менше місячної тарифної ставки (85,18 грн.), тому розмір відшкодування позивачу шкоди повинен визначатися виходячи з тарифної ставки, і з січня 1998 року складає 21 грн. 29 коп. (85,18 грн. *25%). В той же час ст. 97 КЗпП України встановлено, що підприємства в колективному договорі самостійно встановлюють системи оплати праці, розмір тарифних ставок, окладів, доплат, з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими(регіональними) угодами. Галузевою угодою на 2000 рік укладеною між Українською державною корпорацією по будівництву, ремонту і утриманню автомобільних доріг і ЦК профспілки робітників автотранспорту і дорожнього господарства України зі змінами, зареєстрованим Міністерством праці та соціальної політики України (№ 50 від 20.07.2000 року )встановлена галузева тарифна ставка робітника 2 розряду в будівництві, ремонті та утриманні автодоріг становить 203 грн. (а.с.16) Виходячи з вказаної галузевої тарифної ставки робітника 2 розряду розмір відшкодування шкоди позивача (втраченого заробітку), не може бути менше ніж 50 грн. 75 коп. (203 грн. * 25%). Згідно з п. 41 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р.№472 \\з послідуючими змінами і доповненнями \\, якщо заява про відшкодування шкоди подана через 3 роки після встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, то виплата здійснюється з моменту звернення. Таким чином, відповідач зобовязаний виплатити позивачу відшкодування шкоди в розмірі 50 грн. 75 коп. щомісяця, починаючи з 04.02.2000 року. Загальна сума за період з 04.02.2000 року по 01.04.2001 року складає 705 грн. 25 коп. (50,75 грн. : 29 днів * 26 днів + 50,75 грн. * 13 місяців) Постановою Кабінету Міністрів України від 11.072001 року № 807 Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р.№472, скасовані в звязку з введенням в дію з 01.04.2001 року Закону України від 23.09.1999 року „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. [PERSON] передбачає, що підприємства зобовязані передати документи потерпілих на виробництві працівників до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві (його робочим органам за місцем реєстрації підприємства), які продовжують виплату відшкодування. Статтею 7 Закону України „Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності встановлено, що підприємства, які не передали документи потерпілих на виробництві працівників до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, продовжують виплачувати потерпілим відшкодування шкоди, при цьому суми, виплачені за період з 01.04.2001 року, зараховуються Фондом підприємству у рахунок його страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Статтею 29 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності встановлено, що сума щомісячних страхових виплат підлягає перерахуванню у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Органами статистики встановлені наступні коефіцієнти перерахунку: з 01.03.2002 року 1,193; з 01.03.2003 року 1,182; з 01.03.2004 року 1,152; з 01.03.2005 року 1,238; з 01.03.2006 року 1,203; з 01.03.2007 року 1,183; з 01.03.2008 року 1,125; з 01.03.2009 року 1,063. Відповідно до цих коефіцієнтів перерахунок відшкодування шкоди, що підлягає виплаті позивачу, здійснюється в наступному порядку: - з 01.03.2002 року 50,75 грн. * 1,193 = 60,54 грн. - з 01.03.2003 року 60,54 грн. * 1,182 = 71,56 грн. - з 01.03.2004 року 71,56 грн. * 1,152 = 82,44 грн. - з 01.03.2005 року 82,44 грн. * 1,238 = 102,06 грн. - з 01.03.2006 року 102,06 грн. * 1,203 = 122,78 грн. - з 01.03.2007 року 122,78 грн. * 1,183 = 145,25 грн. - з 01.03.2008 року 145,25 грн. * 1,125 = 163,41 грн. - з 01.03.2009 року 163,41 грн. * 1,063 = 173,70 грн. Всього за період з 01.04.2000 року по 01.04.2010 р. відповідач повинен був виплатити позивачу відшкодування втраченого заробітку в сумі 11792 грн.83 коп.: ( 50,75 грн. * 11 місяців + 60,54 грн. * 12 міс. + 71,56 грн. * 12 міс. + 82,44 грн. * 12 міс. + 102,06 грн. * 12 міс. + 122,78 грн. * 12 міс. +145,25 грн. * 12 міс. + 163,41 грн. * 12 міс. + 173,70 грн. * 13 міс.) Згідно з п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р.№472, статті 40 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, якщо потерпілому з вини власника або уповноваженого ним органу, то вони виплачуються без обмеження будь яким строком. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved