Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона 21.11.2007 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. 10 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано житловий будинок за адресою с.Орлівка вул. Шевченка 97 Новгород-Сіверського району Чернігівської області право власності на які зареєстровано за відповідачем та інші рухомі речі відповідно до акту опису спільного майна. Оскільки згоди у позасудовому порядку про поділ спільного майна не досягнуто, просить визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних , виділити в натурі ? частину будинку та поділити рухоме майно з відступленням від рівності часток виділивши позивачу в натурі: меблеву стінку «Атос»,Мягкий куточок (диван, два крісла), диван софу, Стіл компютерний, Телевізор «Меридіан»(плазма),DVD плеєр (фірми ВВК), Ноутбук «Леново», Супутникову антену «Оріон», Аудіо колонки «SVEN», Два старі дивани, Стіл,Електроплиту «ЕЛНА», Пральну машинку-автомат «SAMSUNG»,Холодильник «Норд», Електродуховку «АСЕL», Електромясорубку «ЕЛЬВА», Насосні станції (2 шт.), Обігрівач кормодробилку,«Flaminqo», Мопед (мотоцикл) «FARMER», Пральну машину «Малютка», виділити відповідачу [PERSON], трактор «XINTAX»; Бензопилу. По даній справі 03 квітня 2015 року призначена судова будівельно-технічна експертиза. 17.08.2015 року на адресу суду повернуті матеріали цивільної справи з експертної установи без виконання в звязку з несплатою позивачем експертних послуг. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначивши, що відносно поділу рухомого майна вона з відповідачем дійшла згоди. Представник позивача, адвокат [PERSON] також позовні вимоги його довірителя підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, щодо поділу рухомого майна, щодо житлового будинку не визнали та просили відмовити в його задоволенні в цій частині. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивача та відповідача однією сімєю та спільним веденням господарства. Суд, заслухавши доводи сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні до укладення шлюбу 24.11.2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство та 16.03.2004 року у них народилась спільна дитина донька [PERSON]. В 2003 році подружжя організувало весілля, здійснили обряд вінчання, про те відносини офіційно не були оформленні по причині недосягнення повноліття позивачем. 17.08.2005 року відповідачем [PERSON] на підставі купівлі договору було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на яке було оформлене на нього. Дані обставини сторонами не заперечуються. Відповідач [PERSON] обґрунтовуючи невизнання позовних вимог щодо визнання за позивачем ? частки на житловий будинок посилається на те, що він придбаний ним до офіційного оформлення шлюбних відносин, які фактично оформленні 24.11.2007 року. Дана обставина не може буди взята до уваги судом, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство та 16.03.2004 року в них народилась спільна дитина донька [PERSON] . В 2003 році подружжя відсвяткували весілля, отримали весільні подарунки, здійснили обряд вінчання, про те відносини офіційно не були оформленні по причині недосягнення повноліття позивачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок придбаний за час спільних сімейних відносин і тому за позивачем слід визнати 1/2 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель придбаного на підставі договору купівлі- продажу від 17.08.2005 року, зареєстрованого в реєстрі №1794, що знаходиться по вул. Шевченка ,97 с. Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Щодо іншої частини позовних вимог, а саме виділити позивачу [PERSON] ? частини даного житлового будинку та визначити порядок користування то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до ст..143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення по справі і потребують спеціальних знань судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, оплату за проведення якої покладена на позивача, розяснено їй положення ст..146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Фактично не здійснення оплати за проведення експертизи суд вважає ухиленням від її участі. Згідно\~ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки житловий будинок набутий подружжям [PERSON] за час спільного проживання , то він є об'єктом спільної сумісної власності. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України \~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Частиною 1\~ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, в основу поділу майна подружжя покладається презумпція рівності часток кожного з них, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Крім того, як вбачається зі змісту п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Враховуючи викладені позивачем та частково визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial