Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

У червні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 5139 грн. 32 коп., з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 50000 грн. та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 24 серпня 2008 року приблизно о 16 годині 30 хвилин по вул.Гагаріна у м.Павлограді Дніпропетровської області водій автомобіля ВАЗ- 2105, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], порушив правила дорожнього руху України, виконуючи поворот наліво, не пропустив його моторолер без реєстраційного номеру, рухаючись назустріч, скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП, йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а його моторолеру - технічні пошкодження. Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2010 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому було призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.ст.75,76 КК України встановлений випробувальний строк - два роки. Внаслідок ДТП, йому спричинена матеріальна шкода на суму 5139 грн. 32 коп., яку просив стягнути з відповідача [PERSON] як власника джерела підвищеної небезпеки та моральну шкоду у сумі 50000 грн. - з відповідача [PERSON] як особи безпосередньо винної у скоєнні ДТП, тому він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави; зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що довіреність, яка була видана їй третьою особою [PERSON] не передбачає право володіння транспортним засоббм, а лише - розпорядження та користування ним. Тому, вона не повинна відповідати за позовом [PERSON] до неї, і просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, просив стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 2000 грн., посилаючись на те, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди на суму 50000 грн. надто завищені, крім того, внаслідок ДТП йому також була спричинена як матеріальна так і моральна шкода, оскільки згідно висновку експерта №35-27-58 від 13.11.2008 року, встановлена обоюдна форма вини в ДТП. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні при винесенні рішення, покладалась на розсуд суду, зазначивши про вимоги розумності та справедливості при винесенні рішення. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, оглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що 24 серпня 2008 року приблизно о 16 годині ЗО хвилин по вул.Гагаріна у м.Павлограді Дніпропетровської області водій автомобіля ВАЗ-2105, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], порушив правила дорожнього руху України, виконуючи поворот наліво, не пропустив моторолера без реєстраційного номеру, під керуванням [PERSON], рухаючись назустріч, скоїв зіткнення з останнім. Внаслідок ДТП, водію моторолера [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а моторолеру - технічні пошкодження. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №617/37 від 11.11.2009 р., [PERSON] спричинені тяжкі тілесні ушкодження (арк.с.39-40 кримінальної справи). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року (арк.с.4-7), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2010 року (арк.с.139-140), [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому було призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.ст.75,76 КК України встановлений випробувальний строк - два роки. Власником транспортного засобу ВАЗ-2105, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (арк.с.79), керуючи яким, відповідач [PERSON], скоїв ДТП, проте, відповідач [PERSON], володіє зазначеним транспортним засобом на підставі довіреності від (арк.с.80). Транспортний засіб застрахований не був. Власником транспортного - мопеду «Дельта», без реєстраційного номеру, є [PERSON], що підтверджується копією талону (арк.с.81). Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у звязку з подією, яка мала місце 24 серпня 2008 року потерпілий [PERSON] - позивач по справі, отримав тяжкі тілесні ушкодження. Частково задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в рахунок відшкодування витрат, повязаних з придбанням медичних препаратів, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,-яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідач [PERSON], володіючи транспортним засобом ВАЗ-2105, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі довіреності від 18.08.2008 року, виданої їй третьою особою [PERSON] (арк.с.80), відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, повинна відшкодувати позивачу матеріальну шкоду. Також, згідно ч.4 ст.1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Оскільки вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2009 року (арк.с.4-7), було встановлено неправомірне заволодіння відповідачем [PERSON] транспортним засобом, що, відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України є підставою звільнення від доказування, відповідач [PERSON] спільно з відповідачем [PERSON], повинні відшкодувати матеріальну шкоду позивачу, що буде правомірним при прийнятті рішення та можливим суду вийти за межі заявлених позивачем вимог. Що стосується розміру відшкодування позивачу матеріальної шкоди на суму 5139 грн. 32 коп., суд виходить з наступного. Як свідчать матеріали цивільної справи, а саме квитанції та інші фінансові документи про придбання ліків та інших медичних препаратів для лікування отриманих в результаті травм, позивачем [PERSON] витрачено на лікування 4139 грн. 32 коп. (арк.с.9-71). Також з матеріалів кримінальної справи (арк.с.96-100 кримінальної справи) вбачається, що відповідач [PERSON] на стадії судового слідства частково відшкодував позивачу матеріальну шкоду на суму 2900 грн., що підтверджується письмовими розписками, наявними в матеріалах кримінальної справи. Крім того, на підтвердження зазначеного, а саме сплати відповідачем [PERSON] частково матеріальної шкоди, судом оглянутий протокол судового засідання від 17 грудня 2009 року в кримінальній справі, де на арк.с.105 вбачається, що позивач підтвердив сплату відповідачем [PERSON] частково матеріальної шкоди. Тому, з урахуванням викладеного, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню сума 1239 грн. 32 коп. із розрахунку: 4139 грн.32 коп. (сума оригіналів квитанцій на придбання ліків, наявних в цивільній справі) - 2900 грн. (сума сплаченої матеріальної шкоди, підтверджена розписками, наявними в кримінальній справі) = 1239 грн. 32 коп., яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, відповідно до вимог ч.4 ст.1187 ЦК України. Вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди на суму 1000 грн. за послуги таксі, наркоз в ході операції, плівку при проведенні ренгензнімків, консультації юриста, задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена письмовими доказами - квитанціями, чим позивач не виконав вимог ст.Ю ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд вважає, що вказана вимога підлягає також частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати1 немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової-) шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової-) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що дорожньо-транспортною пригодою, позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки останній, з огляду на те, що потрапив в ДТП та отримав тяжкі тілесні ушкодження, переніс величезне хвилювання, крім того, вже майже протягом року, нічого не отримав на відшкодування заподіяної шкоди, що могло відобразитись на його звиклих життєвих звязках та життєвому укладі, а також враховуючи обоюдну форму вини у вчиненні ДТП, суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] у сумі 4000 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі: за матеріальну шкоду у розмірі 51 грн. та 08 грн. 50 коп. - за моральну шкоду, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.8 ч.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а також на підставі п.3 ч.3 ст. 81 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку повинні бути стягнуті витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді у сумі 120 грн., оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою звільнений від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial