Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що після смерті їх батька - [PERSON], який помер 30.10.2009 року, відкрилась спадщина, що включає житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Запілля, вул. Центральна, 16. В установлений законом строк позивачі подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Позивачі вказують про неможливість в іншому, крім судовому порядку, вирішити спір. Посилаючись на дані обставини, а також на відсутність інших спадкоємців, просять визнати в порядку спадкування право власності на вищевказане майно в розмірі 1/і частини кожному. Позивачі в судове засідання не з»явились, надали письмові заяви, в яких просили справу слухати в їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, до суду надійшла заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Позивач - [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] Кульмичем та [PERSON], прізвище останньої після одруження - [PERSON] Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] помер 30.10.2009 року. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить нерухоме майно - житловий будинок з господарським спорудами за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Запілля, вул. Центральна, 16. 05.11.2009 року [PERSON] подав до Лугинської державної нотаріальної контори Житомирської області заяву про прийняття спадщини, [PERSON] звернулась із такою заявою 23.03.2010 року. Постановою нотаріуса від 30.06.2010 року громадянам [PERSON].М. та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з тим, що в порушення вимог п. 216 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» ними не було надано правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності або довідка органу місцевого самоврядування (якщо в місцевості інвентаризація не проводилась) на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Запілля, вул. Центральна, 16. Згідно відповіді БТІ право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з урахуванням наступного. Судом встановлено, що володіння та користування вказаним будинком за життя здійснювалось [PERSON], що підтверджується довідкою Жеревецької сільської ради № 292 від 30.04.2010 року (а.с. 16), запис якої зроблено на підставі відомостей погосподарських книг. Будівництво є завершеним у 1964 році. Будинок розташований на частині земельної ділянки, яка рішенням 16 сесії XXI скликання Жеревецької сільської ради народних депутатів від 06.11.1993 року в загальному розмірі 0,6 га. передана у власність [PERSON] Судом враховано, що підзаконні нормативні акти, що визначали порядок проведення реєстрації будинків до 07.02.2002 року, дати набрання чинності «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», запис погосподарської книги сприймався як дійсне підтвердження належності будинку певній особі. Так, у відповідності до підпункту «а» пункту 20 розділу III «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року) на підставі записів в погосподарських книгах органи БТІ складали списки щодо власників будинку. Судом оглянуто копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Запілля, вул. Центральна, 16. Суд бере до уваги, що Цивільний Кодекс Української РСР (1963 р.), що діяв під час більшості років утримання будинку, не містив норми, яка передбачала виникнення права власності на нерухоме майно після реєстрації. Таке право лише опосередковано встановлювалось за ст. 227 ЦК Української РСР (1963 р.), у відповідності до якої договір відчуження житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню, а тому при розпорядженні, як невід»ємному складнику поняття власності, відчужувач мав надати правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності. Таким чином особа, добросовісно помиляючись у визначенні моменту виникнення права власності, вважала себе власником на підставі самого утримання нерухомого майна, іншими особами таке право не оспорювалось, а тому не зверталась за видачею свідоцтва про право на власність. Згідно ст. З п. 4. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. [PERSON] не звернувся вчасно за видачею свідоцтва про право власності. Одночасно, суд приходить до переконання про наявність у [PERSON] прав та обов»язків як власника нерухомого майна, а тому вони підлягають переходу, як загальному понятті спадкування, від спадкодавця до спадкоємців. За довідкою Жеревецької сільської ради № 291 від 30.04.2010 року [PERSON] до дня смерті проживав один в будинку за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Запілля, вул. Центральна, 16. Наявність заповітів або спадкових договорів не встановлено. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1267 частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За наведених обставин, суд вважає необхідним визнати за позивачами право власності в порядку спадкування в розмірі Уг частини кожному на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Запілля, вул. Центральна, 16.

Outcome: approved