Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-21 00:00:00

15 липня 2010 року позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу № 168к від 14 червня 2010 року « Про звільнення [PERSON]С.» , поновлення на роботі на посаді слюсаря ремонтника 5 розряду з 14 червня 2010 року , стягнення 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 150 грн. судових витрат Під час розгляду справи збільшив позовні вимоги та додатково просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Пояснив , що згідно наказу № 3-к від 01 лютого 2000 року прийнятий на роботу до відповідача. З 12 листопада 2007 року і по день звільнення працював в механічному цеху товариства на посаді слюсаря ремонтника 5 розряду. Робочий час з 07.30 до 16.30 год. У звязку з систематичним порушенням відповідачем умов трудового договору, а саме порушення строків виплати заробітної плати, позивач та інші працівники цеху 07 червня 2010 року звернулись до керівника підприємства з заявами про звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Однак заяви безпідставно не були прийняті та належним чином зареєстровані. Керівник товариства повідомив , що підпише лише заяви про звільнення з роботи за власним бажанням. Тому 08 червня 2010 року позивач та інші працівники товариства близько 08 години прийшли до приміщення прокуратури з метою оскарження дій керівника підприємства щодо невиплати заробітної плати та відмови у реєстрації заяв про звільнення з роботи. В прокуратурі у нього та інших працівників були відібрані пояснення , а після чого [PERSON] близько 12 години прийшов на роботу. Особисто він надавав пояснення в прокуратурі близько 11 години , а до цього чекав поки були відібрані пояснення у інших працівників. Вважає, що він звільнений з порушенням трудового законодавства , оскільки , звернувшись в прокуратуру захищав свої конституційні права. Відповідно до статті 235 КЗпП України його повинні поновити на роботі та виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того позивачу завдана моральна шкода , яка полягає в тому , що у звязку з незаконним звільненням йому були завдані моральні страждання, втрачені нормальні життєві звязки, позивачем прикладалися додаткові зусилля для організації свого життя , було порушено право на працю передбачене Конституцією України . Крім того йому відмовляли у прийняті на роботу на інших підприємствах у звязку з записом у трудовій книжці про звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП. Зазначив, що з наказом про оголошення йому догани від 07 червня 2010 року він був ознайомлений лише під час розгляду даної справи. Вважає , що даний наказ та інші документи надані відповідачем до суду є сфальсифіковані . На роботу з ранку 08 червня 2010 року він не вийшов , оскільки був би позбавлений можливості в цей день звернутись до прокурору у звязку з забороною виходу за територію підприємства . Не заперечив, що після повернення з прокуратури 08 червня 2010 року надавав пояснення з приводу відсутності на роботі. Він не є членом профспілкової організації. Відповідач позов не визнав. В судовому засіданні представник відповідача в заперечення позову пояснив, що позивач 03 червня 2010 року та 07 червня 2010 прийшовши на підприємство не приступав до роботи, а тому 07 червня 2010 року йому було оголошено догану. Крім того 08 червня 2010 року [PERSON] з 07.30 год. до 12.45 год. був відсутній на роботі без поважних причин тобто здійснив прогул. До прокуратури позивач не викликався , довідка прокуратури Малинського району лише засвідчує факт перебування там позивача з приводу неприйняття керівництво підприємства документів , а не доводить того, що позивач перебував в прокуратурі з метою захисту економічних прав. Заслухавши сторони , дослідивши надані докази в межах позовних вимог , суд визнає , що позов підлягає частковому задоволенню . Судом встановлено , що позивач наказом № 1 від 08.01.2003 року прийнятий на роботу до відповідача . З 12 листопада 2007 року переведений в механічний цех слюсарем ремонтником пятого розряду. Відповідно до наказу № 168 к від 14 червня 2010 року звільнений з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 08 червня 2010 року з 07.30 год. до 12.45 год. Підстави звільнення в наказі зазначені: акт про відсутність на робочому місці , службова записка начальника механічного цеху та пояснення [PERSON] Згідно п.4 статті 40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 « Про практики розгляду судами трудових спорів» зазначено , що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Однак суд вважає , що відсутність позивача на роботі 08 червня 2010 року в період часу з 07.30 год. до 12.45 год. була обумовлена поважними причинами , зокрема необхідністю захистити свої трудові права , що були порушені відповідачем внаслідок невиплати заробітної плати та відмови у реєстрації заяв про звільнення за порушення умов трудового договору, шляхом звернення до прокуратури району. Статтею 2 КЗпП України передбачено , що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Згідно ч.5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. З досліджених в судовому засіданні доказів видно , що 07 червня 2010 року позивач та інші працівники товариства звернулись до генерального директора ВАТ « МДЕЗ » [PERSON] з заявами про звільнення з роботи у звязку з систематичним порушеннями трудових прав працівників. Отримавши відмову у прийнятті та реєстрації заяв, позивач з працівниками товариства звернулися в прокуратуру Малинського району для захисту своїх конституційних прав. ( арк.с 28-36 ). Листом № 179 від 01.10. 2010 року за підписом прокурора Малинського району на імя позивача , повідомляється, що 08 червня 2010 року до прокуратури Малинського району звернулись працівники товариства з приводу непроведення реєстрації на підприємстві їхніх письмових звернень. Повідомити точну тривалість перебування працівників у прокуратурі району не представляється за можливе ( арк.с. 27 ). Відповідно до листа прокуратура Малинського району на імя позивача та інших працівників повідомлено, що за результатами проведеної перевірки з питань додержання законодавства про працю порушено кримінальну справу відносно директора товариства [PERSON] за ч.1 ст.175 КК України . ( невиплата заробітної плати , стипендій, пенсії чи інших установлених законом виплат). В ході проведеною перевірки товариства територіальною державною інспекцією праці виявлені факти виплати заробітної плати з порушенням строків виплати . Станом на 01.06.2010 року заборгованість по виплаті заробітної плати становила 646 тис. грн. ( арк.с. 23 ). Дослідивши в сукупності надані докази суд приходить до висновку про незаконність наказу № 168 к про звільнення позивача , а тому відповідно до вимог статті 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України « Про оплату праці » та Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року , виходячи з виплати за останні два місяця роботи , що передують події , з якою повязана ця виплата . З довідки наданою товариством з якою погоджується і позивач видно , що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за відпрацьовані квітень та травень місяці 2010 року становила 1992,98 грн., а середньоденна 128,58 грн. Кількості робочих днів з 14 червня 2010 року по день ухвалення рішення становить 91 день , а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає - 91 д. х 128,58 грн. = 11700,78 грн. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань , втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає , що внаслідок незаконних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода , яка полягає в тому, що порушені права у сфері трудових відносин , що призвело до душевних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для відновлення організації свого життя. . Суд вважає , що для часткової компенсації заподіяної моральної шкоди достатній її розмір - 1000 грн. Вимоги про скасування наказу задоволенню не підлягають, оскільки суд визнав звільнення незаконним, поновлює позивача на роботі та стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу, а подальше скасування наказу здійснюється органом що його видав. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 270 грн. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 127 грн. Виконання рішення про поновлення на роботі позивача та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 1993 грн. підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного

Outcome: partial