Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

31.05.2010 року позивач звернувся до суду з названим позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень від 01.08.2008 року у сумі 78 028,00 гривень, інфляційні витрати у розмірі 19 741,08грн., 3% річних за користування чужими коштами у сумі 4 130,14 грн., сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 018,99грн. та витрати на ІТЗ - 120 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 01.08.2008 року між ПСП ім. Шевченка та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Н В., реєстраційний №3449. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався передати відповідачу у власність комплекс нежитлових приміщень загальною площею 475,3 кв.м., що складається з: їдальні „Б". загальною площею 99.9 кв.м., ПТО «В», загальною площею 223,6 кв.м., Будинку механізаторів „Г", загальною площею 96,1 кв.м., Бані-котельної, загальною площею 43.1 кв.м., .Погрібу «Ж» площею 12,5 кв.м., що знаходиться в с. Синюхін Брід, Первомайського району Миколаївської області, по вул. Газова,4, а відповідач зобов'язався прийняти зазначене майно та сплатити за нього оговорену грошову суму. Згідно п.2.1 вказаного договору продаж майна була вчинена за 78 028.00гривень. які відповідач повинен був перерахувати на поточний рахунок позивача протягом десяти банківських днів з дня нотаріального посвідчення договору. Однак, до теперішнього часу свої зобов'язання не виконав, вказані грошові кошти не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відбулось прощення боргу, згідно якого колишній власник підприємства - [PERSON], враховуючи фінансові складнощі відповідача, що є братом останнього, звільнив його від зобов'язання з оплати вартості придбаного майна, списавши заборгованість перед господарством. Заслухавши представника позивача, відповідача та свідків, допитаних у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 01 серпня 2008 року між приватним сільськогосподарським підприємством ім. Т.Г. Шевченко в особі засновника [PERSON], який діяв на підставі Статуту підприємства, і [PERSON] і укладений договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель, загальною площею 475,3 кв.м., що складається з: їдальні «Б», загальною площею 99,9 кв.м., ПТО „В". загальною площею 223,6 кв.м., Будинку механізаторів «Г», загальною плошею 96,1 кв.м.. Бані-Котельної, загальньою площею 43.1 кв.м., Погрібу „Ж", площею 12,5 кв.м., що знаходиться в с. Синюхін Брід, Первомайського району, Миколаївської області, по вул. Газова,4. За погодженням сторін продаж зазначеного майна була вчинена за 78 028,00 гривень з урахуванням ПДВ- 13004,67грн., які згідно п.2.1 названого договору покупець повинен був сплатити продавцю протягом десяти банківських днів з дня нотаріального посвідчення цього договору у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок продавця (а.с.5). Вказаний договір 01.08.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Однак, в порушення вимог укладеного договору, відповідач обумовлену договором грошову суму на поточний рахунок продавця до теперішнього часу не перерахував, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 1. ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1. ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в залежній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не надав суду доказів виконання зобов'язання за договором. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилався на те, що власник вказаного підприємства - [PERSON], з яким він укладав вказаний договір, враховуючи фінансові та матеріальні складнощі, що виникли у відповідача після укладання зазначеного договору, наприкінці листопада 2009 року звільнив його від зобов'язання з оплати придбаного нерухомого майна, списавши заборгованість перед господарством у відповідності до вимог, передбачених Статутом підприємства та правилами бухгалтерського обліку. Вказані обставини відповідач підтверджує протоколом №2 засновника ПСП ім. Т.Г'. [PERSON] від 27.11.2009 року (а.с.30) та Статутом Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка (а.с. 31-43). Однак, суд з даними запереченнями погодитись не може, так як протокол №2 від 27.11.2009 року був скасований рішенням загальних зборів учасників ПСП ім. Т.Г. Шевченка від 21.12. 2009 року №4. Дане рішення було прийнято у зв'язку з тим, що в протоколі засновника не зазначені підстави списання заборгованості, особа, якій списується заборгованість, строк позовної давності за даним зобов'язанням не сплив, протокол не відповідає інтересам підприємства га його статуї ній меті - одержання прибутків, оскільки тягне за собою збитки у розмірі списаної суми. Крім того, пунктом 3.4 Статуту чітко обумовлено коло питань, які відносяться до компетенції засновника підприємства і можливість прощення боргу у даному пункті відсутня. Згідно п.3.3. Статуту підприємства засновник міг здійснювати свої права по керуванню підприємством через директора, тому протокол не може бути обов'язковим для виконання головним бухгалтером. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~пояснень сторін,\~[PERSON],\~засновник підприємства,\~був на\~той час\~також його\~директором і,\~відповідно до\~п.3.5.\~Статуту мав\~право підписання\~усіх документів\~грошового,\~майнового і\~кредитного характеру,\~а також\~звітів і\~балансів підприємства\~лише разом\~з бухгалтером.\~Однак,\~відповідачем не\~було надано\~доказів того,\~що заборгованість\~у 78\~028\~гривень була\~списана бухгалтером,\~що підтверджується\~розшифровкою дебеторської\~заборгованості позивача\~станом на 01.12.2009 року. балансом підприємства станом на 01.01.2010 року та розшифровкою до нього. Статтею 605 Цивільного Кодексу України прощення боргу визначено як один із видів припинення зобов'язання, однак зазначено, що воно може відбутись лише у разі, якщо це не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора. Прощення боргу - це односторонній правочин, який вчиняє кредитор. Однак, це не звільняє кредитора-юридичну особу, що вчинила такий правочин, від обов'язку оформити документи первинного бухгалтерського обліку. Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те. що при укладанні договору купівлі-продажу від 07 грудня 2009 року ТОВ „Агротекс-Миколаїв", яке придбало частку у розмірі 100% статутного капіталу ПСП ім. Т.Г. Шевченка, було належним чином повідомлено про характер діяльності та фінансовий стан підприємства та після укладання вказаного договору зобов'язалось не мати до продавця претензій з питань його фінансово- господарської діяльності за минулий період та у майбутньому, так як позивач жодних претензій до продавця [PERSON] не має. Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на баланс підприємства від 01.12.2009 року, який знаходиться на аркушах справи 63-64, так як він не мас підпису головного бухгалтера підприємства. Крім того, головний бухгалтер ПСП ім. Т.Г. Шевченка [PERSON] у судовому зсіданні пояснила суду, що списання боргу не відбулося і надала розшифровку дебеторської заборгованості підприємства, з якої вбачається наявність у [PERSON] заборгованості у розмірі 78 028грн. Таким чином, зобов'язання відповідача перед позивачем не припинились і до теперішнього часу не виконані. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що у справі мається достатньо доказів для постановлення рішення про задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором купівлі-продажу від 01.08.2008 року у сумі 78 028грн., суми інфляційних витрат у розмірі 19 741,08грн., 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 30.14грн., сплачений судовий збір - 1018,99грн. та витрати на ІТЗ -120грн.

Outcome: approved