Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] Йому, на праві особистої приватної власності, належить квартира [ADDRESS] де і були прописані відповідач та неповнолітня дитина. В грудні 2007 року відповідач забравши всі свої речі та дитину виїхала до міста Дніпропетровська до своєї бабусі де і проживає по наступний час, а саме [ADDRESS] . 29.08.08року шлюб було розірвано. Оскільки відповідач, разом з дитиною не проживає за місцем реєстрації більше шести місяців, не проявляє до неї інтересу, не сплачує комунальні порлуги просить визнати її та неповнолітню [PERSON] 2007 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю, посилаючись на доводи наведені у позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона не має свого власного житла, а тому дитину немає де прописати. Окрім того, зазначила, що квартира була весільним подарунком матері позивача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було роз`яснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було роз`яснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов до висновку про необхідність у задоволенні позову. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 29.07.2006року уклали шлюб, який розірвано 29.08.2008року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , згідно договору дарування від 18.08.2008року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4,5,9). У даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітня дочка, відповідно довідки про склад сім`ї (а.с.6). У грудні 2007року відповідачка забрала дочку, всі свої та її речі та виїхала жити до м [ADDRESS] Дніпропетровськ, де мешкає у теперішній час. Таким чином, відповідачі не користуються спірним житловим приміщенням без поважних причин більше більш ніж два з половиною роки, інтересу до квартири не проявляє, квартирну плату та комунальні послуги не сплачує, особистих речей їх в квартирі не має. Зазначене підтверджується актом КП «Павлограджитлосервіс 1» від 07.09.2010 року (а.с.7). Однак, добровільно [PERSON] відмовляється від зняття з реєстрації у спірній квартирі. У відповідності до ст.. 71 ЖК України, відповідач може бути визнаний судом таким, що втратив право користування квартирою, якщо він не проживає в цій квартирі більш ніж 6 місяців без поважних на то причин. Відповідно до ст.. 163 ЖК України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї тільки протягом 6 місяців, крім передбачених Житловим кодексом України випадків. Суд вважає, що доводи відповідача про те що квартира є спільною власністю подружжя, оскільки вона нібито була подарована на весілля є необгрунтованими за відсутністю доказів. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір у сумі 8,50грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37,00грн., понесені позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved