Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення банківського вкладу, про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві позивач вказує, що 22 січня 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір строкового вкладу № 924113, згідно умов якого [PERSON] прийняв від позивача на зберігання депозит в сумі 4 900 евро, процентна ставка 12% річних, дата повернення вкладу 22 січня 2010 року. Додатковою угодою № 1, укладеною 06 березня 2009 року між сторонами, була встановлена процентна ставка в розмірі 13% річних. Позивач зазначає, що з грудня 2009 року банк припинив йому сплату відсотків і в зазначений в договорі строк не повернув суму вкладу. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу у розмірі 4 900 евро; проценти за грудень 2009 року та січень 2010 року в розмірі 106,14 евро; проценти за користування грошовими коштами за період з 23 січня 2010 року по 05 вересня 2010 року у сумі 377,50 евро (4900 х 0,036% х 214 днів); пеню в розмірі 3% річних відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 23 січня 2010 року по 05 вересня 2010 року в сумі 4089,54 евро ( 4900 х 13% х 3% х 214 днів), моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки відповідача просить суд винести заочне рішення. Відповідач в судове засіданні не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи є заперечення від представника відповідача [PERSON], в якому вона вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Позивач неправильно розповсюджує дію Закону України «Про захист прав споживачів» на умови договору банківського вкладу, оскільки договірні зобовязання між банківськими установами та фізичними особами регулюються чинним цивільним законодавством. Крім того, відсотки за [PERSON] перераховувалися на поточний рахунок позивача в повному обсязі. Також представник вважає, що позивачем не надано доказів того, що діями відповідача йому дійсно було завдано моральну шкоду. У запереченні також вказано, що у звязку з певними тимчасовими фінансовими труднощами [PERSON] не зміг забезпечити видачу готівковими коштами в розмірі вкладу Позивача та продовжує зберігати та обліковувати належним чином згідно регламенту. Відповідач повинен виконувати всі постанови та розпорядження свого регуляторного та контролюючого органу Національного Банку України і не може впливати на запроваджену фінансову політику з його боку в період загальної економічної та фінансової кризової ситуації. Позивачу запропоновано продовжити строк дії договору та отримувати проценти за новими умовами. Від представника третьої особи [PERSON] до суду надійшло клопотання з проханням слухати справу у їх відсутність, з будь-яким рішенням суду будуть згодні. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-227 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2009 року між ВАТ КБ Надра та [PERSON] був укладений Договір № 924113 строкового банківського вкладу (депозиту) Від тисячі до мільйону один крок (надалі Договір). \\а.с. 6-7\\ Відповідно до умов даного [PERSON] відповідач прийняв від позивача грошову суму вкладу у розмірі 4 900 евро, на строк 12 місяців, процентна ставка 12 % річних (п. 2 [PERSON]). \\а.с. 6\\ 06 березня 2010 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до [PERSON], згідно умов якої була встановлена процентна ставка по вкладу в розмірі 13 процентів річних. \\а.с. 8\\ Згідно до п. 3.4.3 [PERSON] зобов'язується забезпечити повне збереження та повернення вкладу з нарахованими процентами і відповідно до п. 3.4.4 повернути вклад та сплатити проценти за останній розрахунковий період в день настання дати повернення Вкладу, зазначеної в п. 2.2 [PERSON], тобто 22 січня 2010 року. \\а.с. 6\\ 12 січня 2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення депозитного вкладу у звязку із закінченням строку дії договору. \\а.с. 9\\ Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору і вимогами цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ст. 1060 ч. 2 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно до вимог ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оскільки позивач виконав свої зобов'язання за договором строкового банківського вкладу в повному обсязі, а відповідач в порушення договору та діючого законодавства не повернув суму вкладу, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки грошову суму вкладу у розмірі 4 900 евро. Згідно до вимог ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до п. 4.2 [PERSON] при розрахунку процентів приймається метод «факт\\факт», який полягає у нарахуванні процентів за вкладом, виходячи з фактичної кількості днів перебування вкладу на зберіганні в Банку протягом розрахункового періоду і фактичної кількості днів у календарному році. \\а.с. 6\\ Відповідач не надав суду доказів того, що проценти за [PERSON] Банком перераховувались на поточний рахунок позивача в повному обсязі, як це було зазначено в запереченні на позов представника відповідача. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами за грудень 2009 року та січень 2010 року у розмірі 92 евро 50 евроцентів, виходячи з наступного: 4 900 евро (сума вкладу) х 0,13 (процентна ставка за [PERSON]) : 365 днів х 53 дні (період з 01 грудня 2009 року по 22 січня 2010 року) та проценти за користування грошовими коштами в період з 22 січня 2010 року по 05 вересня 2010 року у розмірі 373 евро 47 евроцентів, виходячи з наступного: 4 900 евро(сума вкладу) х 0,13 (процентна ставка за [PERSON]) : 365 днів х 214 днів (період з 01 грудня 2009 року по 22 січня 2010 року. Судом встановлено, що в цьому періоді 226 днів, але відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі). Позивачка просить суд стягнути пеню в розмірі 4089,54 євро згідно до вимог п. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів. Але відповідно до вимог п. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Але суд вважає, що між сторонами по справі при укладенні договору виникли договірні зобов'язання і при порушенні виконання зобов'язань дія ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів не розповсюджується. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до п. 5 вказаної Постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Але ані [PERSON], ані чинним законодавством, яким регулюються відносини банківського вкладу, не передбачено відшкодування моральної шкоди при даномі виді правовідносин. Тому в частині позову про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача суд вважає необхідним відмовити. Згідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи \\а.с. 4\\ Тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 579 грн. 31 коп., оскільки станом на 01 жовтня 2010 року курс евро до української гривні складає 1 евро = 10,796 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial