Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № PLF0PL3N05 від 26.12.2007 року та додатку № 7 в сумі 4645 (чотири тисячі шістсот сорок пять) грн. 37 коп., з яких 2418 грн. 26 коп. заборгованість за кредитом, 1331 грн. 04 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 869 грн. 07 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, а також судові витрати у справі. Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2007 року, відповідно кредитного договору № PLF0PL3N05, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанком» (далі Банк) та [PERSON], остання отримала в Банку кредит в сумі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,5 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки, тобто на протязі 30 днів. Погашення заборгованості боржником не здійснюється, у звязку з чим виникла заборгованість, зазначена у позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити повністю, пояснивши, що відповідач заборгованість за вказаним кредитним договором Банку не погасив, чим порушив умови кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, заяв про перенесення чи відкладення розгляду справи а також будь-яких виправдовуючих документів про причини неявки суду не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, тому за згодою позивача судом ухвалено заочний розгляд справи. Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, приходить до наступного. 26.12.2007 року відповідачка [PERSON] (Позичальник) уклала з ЗАТ КБ «ПриватБнком» письмовий кредитний договір (Договір) № PLF0PL3N05, за яким отримала кредит в сумі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,5 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто на протязі 30 днів. За таких обставин договір у вказаній частині позивачем виконаний. Відповідно ст.204 ЦК України: Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстав для визнання вказаного договору недійсним у ході розгляду справи не встановлено, тому він є правомірним та в силу ст.629 ЦК України обовязковим для виконання сторонами. За п.1.2 Договору, кредит надається в обмін на зобовязання Клієнта з повернення кредиту, дебіторської заборгованості, сплати відсотків та винагороди в обговорені терміни. За п.1.3. Договору ліміт складає 2500 грн. Згідно п.1.4., 1.6. Договору клієнт здійснює погашення отриманого кредиту в межах установленого ліміту не пізніше терміну закінчення періоду, тобто не більше 30 днів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не належним чином виконував свої зобовязання, передбачені кредитним договором № PLF0PL3N05 від 26.12.2007 року, а саме: у встановлені строки не сплачував заборгованості за кредитом та нараховані проценти за кредитом, тим самим істотно порушив умови укладеного кредитного договору. За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. При вирішенні даної справи, суд виходить із загальних засад судочинства в частині свободи договору, передбаченого п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, обовязковості договору, передбаченої ст.629 ЦК України, а також вимог ст.1054 ЦК України та ч.1 ст.1049 ЦК України, відповідно до яких позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником, визначені у ст.1050 ЦК України та передбачають у разі своєчасного не повернення ним суми позики, його зобовязання сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних, від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи, що Договором між сторонами передбачено оплату за користування кредитними ресурсами в розмірі 20,5 відсотки на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, суд бере до уваги вказаний, встановлений договором розмір відсотків, що підтверджує розрахунок заборгованості по кредитному договору, наданий позивачем. Зі ст.614 ЦК України, витікає, що особа, яка порушила зобовязання несе відповідальність за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.2 ст.614 ЦК України цієї статті: Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не зявився і не довів своєї невинуватості, суд рахує вину відповідача в порушенні зобовязання доведеною наявними у справі доказами, а тому вбачає підстави для задоволення позову у цій частині. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем також підлягають стягненню на його користь з відповідача, оскільки підтверджуються приєднаними до справи квитанціями про їх оплату.

Outcome: approved