Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 23 березня 2009 року уклала з відповідачем [PERSON] договір найму жилого приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності за договором купівлі-продажу. За даним договором відповідач взяв на себе зобов'язання оплачувати оренду плату в розмірі 900 гривень на місяць, а також оплачувати комунальні послуги. Строк договору встановили 6 місяців, тобто до 23 вересня 2009 року. Оригінал договору він забрав собі, а їй віддав копію. Декілька місяців він оплачував, але 20.09.2009 року він виїхав з квартири, заборгувавши їй 1500 гривень, про що є запис в договорі найму від 23.03.2009 року. Відповідач пообіцяв впродовж місяця з 20.09.2009 року повернути борг, але обіцянку не виконав досі. Вказані обставини може підтвердити її чоловік - [PERSON]Тому позивачка просить суд визнати договір найму жилого приміщення від 23.03.2009 року, укладений між нею та відповідачем, дійсним, стягнути заборгованість за договором 1500 гривень, моральну шкоду - 500 гривень, судові витрати - судовий збір - 51 гривню, ІТЗ - 120 гривень, послуги адвоката - 150 гривень. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову в повному обсязі наполягала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував, що, дійсно, 23 березня 2009 року уклав усний договір з позивачкою щодо найму квартири за адресою: [ADDRESS], підтвердив, що взяв на себе зобов'язання оплачувати оренду плату в розмірі 900 гривень на місяць, а також оплачувати комунальні послуги. Строк договору встановили 6 місяців, тобто до 23 вересня 2009 року. Заперечував, що підписав з позивачкою письмовий договір найму жилого приміщення 23.03.2009 року, підпис не його, оригіналу договору позивачка судові не надала, тому немає підстав для задоволення позову. Перед тим, як виїхати з орендованої квартири, він всю суму орендної плати сплатив позивачці, заперечував проти наявності заборгованості. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2004 року вбачається, що [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS], договір посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5-2581. Судом встановлено та це не заперечують сторони, що 23 березня 2009 року [PERSON] домовився з позивачкою про оренду квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], взяв на себе зобов'язання оплачувати оренду плату в розмірі 900 гривень на місяць, а також оплачувати комунальні послуги. Строк договору встановили 6 місяців, тобто до 23 вересня 2009 року. З показань свідка [PERSON] , даних в судовому засіданні , встановлено, що , дійсно, його дружина - [PERSON] 23.03.2009 року домовилася з [PERSON] про те, що [PERSON] винайме квартиру, яка належить їй на праві власності, строком па 6 місяців з місячною оплатою 900 гривень та комунальних послуг. Зі слів дружини йому відомо, що наступного дня , тобто 24.03.2009 року, вона і відповідач підписали договір найму жилого приміщення. Оригінал договору забрав [PERSON], а дружині віддав копію договору. 20 вересня 2009 року [PERSON] виїхав з квартири, заборгувавши 1500 гривень за оренду квартири. Борг так і не повернув. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 811 ЦК України передбачає, що договір найму житла укладається в письмовій формі. На підставі ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, оскільки сторони не заперечують факт укладання договору найму житла, сторони домовилися про всі істотні умови, відбулося виконання договору, тому суд визнає договір найму жилого приміщення , укладений 23 березня 2009 року між власницею житла [PERSON] та відповідачем [PERSON] Оскільки позивачкою не надано суду оригінал зазначеного договору, тому суд не приймає до уваги як письмовий доказ копію вказаного договору від 23.03.2009 року. Окрім того, відповідач заперечує факт підписання ним цього договору. Інших доказів суду надано не було. В задоволенні інших позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю з таких причин. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобов"язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Стосовно позовних вимог в частині стягнення суми боргу за договором, вбачається наступне: оскільки суду не надано позивачкою жодних доказів щодо наявності заборгованості з оплати орендної плати відповідачем в сумі 1500 гривень та, як наслідок, спричинення моральної шкоди, то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. На підставі ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача і позовні вимоги щодо стягнення судових витрат: судового збору - 51 гривні, ІТЗ - 120 гривень. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 150 гривень за оплату послуг адвоката також не підлягають задоволенню, оскільки за змістом ч.З ст. 79 ЦПК України судові витрати - витрати, пов"язані безпосередньо з розглядом судової справи, а складання позовної заяви передує судовому розгляду і не є витратами на правову допомогу. На підставі ст.ст. 204, 218, 811, 1167 ЦК України,

Outcome: partial