Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на початку 2007 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу , згідно якого відповідач [PERSON] продала , а відповідач [PERSON] купила 1/2 частину будинку по вул. Леніна, 69 в с. Селище Літинського району . Під час продажу їй як співвласнику будинку не було повідомлено про продажу , а тому в даному випадку були порушені її права. Вважає, що продаж частини будинку вчинено з порушенням переважного права купівлі іншим співвласником, тобто нею, а тому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу і перевести право покупця на неї. Просить також стягнути з відповідачів на її користь 40 900 грн. у відшкодування матеріальної шкоди за належне їй майно, яке знаходилось у будинку, за пошкоджені дерева, які росли у садку, а також спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала повністю і пояснила, що вона після того, як продала квартиру в смт. Літині, придбала 1/2 частину будинку в с. Селище Літинського району. їй відомо, що був спір за частину будинку між братом і сестрою, позивачкою по справі і [PERSON] Договір купівлі - продажу оформили у нотаріуса, в дійсності заплативши за частину будинку 5 000 доларів США, хоч в договорі вказано, що частина будинку продана за 4 500 гривень. Спірна частина будинку, яку вона придбала, знаходилась у занедбаному стані, тому вони з громадянським чоловіком [PERSON] зробили капітальний ремонт. Ніяких речей чи майна, яке б належало [PERSON] - [PERSON] вони не забирали, а тому вважає, що ні матеріальної, ні моральної шкоди вони [PERSON] - [PERSON] не спричинили. Просить також застосувати строк позовної давності, оскільки з моменту продажі частини будинку до моменту звернення до суду позивачкою пройшов значний проміжок часу. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Будучи допитаною в якості відповідача в порядку окремого доручення, [PERSON] позов не визнала і пояснила, що вона знаходилась з позивачкою в неприязних стосунках і не мала наміру продавати їй частину будинку, проти цього заперечував і брат позивачки - [PERSON], який теж являється співвласником будинку. Ніяких речей, які б належали позивачці в будинку не було. В дійсності частина будинку була продана за 5 тисяч доларів США, а ціна, яка зазначена в договорі - 4,5 тисяч гривень не відповідає договірній ціні, за яку продано частину будинку. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 7 лютого 2007 року (а.с. 77) між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу Уг частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться в с. Селище Літинського району Вінницької області по вул. Леніна, 69. Ціна, за яку продано частину будинку, як вказано в договорі, становить 4 500 гривень. Відчужувана 1/2 частина будинку належала відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 23 лютого 1999 року за реєстром №1-228, зареєстрованого у комунальному підприємстві « Вінницького обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації 26 березня 1999 року і записано в реєстрову книгу №3 за реєстром № 650. Як слідує з матеріалів справи, співвласником іншої частини будинку № 69 по вул. Леніна в с. Селище був [PERSON], який володів частиною будинку на підставі заповіту після смерті матері. Між позивачем [PERSON] - [PERSON] і [PERSON], який виступає третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача тривалий час існували спори про спадщину, в звязку з чим в провадженні Літинського, а згодом і Хмільницького суду знаходились на вирішенні цивільні справи. Згідно ухвали Літинського районного суду (а.с. 101) від 7 вересня 2006 року на спірну */2 частину будинку та земельну ділянку по вул. Леніна, 69 в с. Селище Літинського району було накладено арешт. В подальшому, рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 8 серпня 2008 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] від 26 травня 2003 року на 1/2 частину житлового будинку по вул. Леніна,69 в с. Селище було визнано недійсним і за позивачкою [PERSON] - [PERSON] визнано право на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд буд. №69 по вул. Леніна в с. Селище Літинського району. Згідно реєстраційного посвідчення ВООБТІ за нею зареєстроване право приватної власності на зазначену частину будинку. Відповідно до п.3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним, може бути предявлена особами, визначеними у цивільному кодексі та інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме однією із сторін або заінтересованою стороною, тобто особою, права якої вже були порушені на момент звернення до суду. Саме такою особою, права якої були порушені, і виступає в даному випадку позивач [PERSON] - [PERSON] в частині позову щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу і переведення прав обовязків покупця. Ст. 362 ЦК України передбачено застосування позовної давності в один рік щодо вимог про переважне право купівлі частки у праві спільної власності. Відповідач [PERSON] вважає, що позивачем пропущений такий строк, однак суд не може прийняти ці доводи до уваги, оскільки зі сторони відповідача не надано ніяких доказів про те, коли позивачу стало відомо про існування договору купівлі - продажу з врахуванням того, що вона не була стороною договору, а сама позивач [PERSON] - [PERSON] стверджує, що вона звернулася до суду своєчасно, на протязі року, з моменту коли дізналася про наявність договору купівлі - продажу. А тому суд вважає можливим з врахуванням даних обставин, а саме того, що [PERSON] - [PERSON] не була стороною договору, визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду. Суд не може прийняти до уваги і заперечення відповідачів в частині договору купівлі - продажу де зазначена ціна договору, а саме п.2.1, що за домовленістю сторін продаж цей вчинено за 4 500 гривень, які покупець сплатив Продавцю при підписанні договору, хоч як вказують відповідачі в дійсності продаж було вчинено за 5 тисяч доларів США, оскільки суду не надано і судом не здобуто ніяких письмових доказів , засобів аудіо чи відеозапису та інших доказів, як це передбачено ст.218 ЦК України. Рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків. А тому покази свідків [PERSON], громадянського чоловіка відповідачки [PERSON] та свідка [PERSON] в цій частині суд не приймає до уваги. Згідно ч.2 ст. 362 ЦК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Зі сторони відповідача [PERSON] цей порядок дотриманий не був, оскільки суду не надано про це відповідних доказів.Відповідно до змісту ст.ст. 10,11, 58-60 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів , наданих сторонами та їх представниками. Докази повинні надаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача [PERSON] - [PERSON] про те, що діями відповідачів їй спричинена матеріальна шкода в сумі 40 900 гривень, яка полягає в тому, що відповідачі позбавили її хатнього майна, належного їй особисто, скористались ним, а також будівельними матеріалами, вирізали дерева в саду, чим спричинили їй моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень не знайшли свого підтвердження і спростовані матеріалами справи і показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Ніяких доказів на підтвердження наявної шкоди, зі сторони позивача суду не надано. В той же час допитані свідки [PERSON], [PERSON] показали, що ніякого цінного майна в частині будинку на момент купівлі - продажу не було, а непридатний до використання диван відповідач [PERSON] винесла в сарай, де він тривалий час і перебував. Суд вважає також, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Ст. 1167 ЦК України визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди. Відповідно до розяснення даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодуванню моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювана, наявність причинного звязку та вина останнього».Зокрема, з'ясуванню підлягає те, чим підтверджений факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює шкоду та з чого він виходив при цьому. Позивач [PERSON] - [PERSON] не довела свого позову в цій частині, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, розяснював позивачеві і відповідачу їх права та обовязки. А тому суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] - [PERSON] в частині відшкодування матеріальної і моральної шкоди слід відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved