Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

В червні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків за прострочення в розмірі 29547грн.28коп., моральної шкоди в сумі 1388грн.50коп. та судових витрат 309грн.36коп. по сплаті державного мита, 30грн. по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 05 січня 2007року [PERSON] взяла у нього в борг 27770грн.00коп., які зобовязалася повернути 30 травня 2007року, про що свідчить розписка, яку вона видала на його імя, як документ який свідчить про передачу їй вказаної суми коштів. Коли термін виплати даних грошей скінчився, [PERSON] відмовилася від вказаного боргу, добровільно грошовий борг йому не повернула. Оскільки [PERSON] не виконала свої зобовязання щодо повернення боргу у строк, просив стягнути з останньої суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за період з 05 січня 2007року по 31 травня 2007року включно, а також три процента річних від простроченої суми, що на 04 червня 2007року склало 29547грн.28коп. Крім того, внаслідок прострочення боргу, відповідач заподіяла йому моральну шкоду, яку він оцінює в 1388грн.50коп.,що виразилася в душевних стражданнях, звязаних із протиправним поводженням у відношенні його відповідачем [PERSON] /[PERSON]/ О.М. таких як, приниження його гідності, безпорадності в поверненні своїх грошей від боржника, яка добровільно йому борг не повернула, неможливості використовувати цих коштів в інтересах його бізнесу, та в інтересах своєї родини. Заочне рішення від 15 жовтня 2007року (а.с.29-32) скасоване ухвалою суду від 11 червня 2008 року (а.с. 38) та справу призначено до розгляду в загальному порядку. У грудні 2008року [PERSON] /[PERSON]/ О.М. звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним /а.с. 65-66/. В позові посилається на те, що вона працювала у [PERSON] продавцем у його магазині без належного оформлення відповідно до трудового законодавства, у якому утворилася нестача товару, після чого під психологічним тиском позивача [PERSON] та його дружини [PERSON], вона написала оспорювану боргову розписку, згідно якої вона начебто взяла у борг у [PERSON] 27770грн., оскільки останні погрожували їй міліцією, фізичною розправою, не давали можливості покинути приміщення магазину. Навіть у присутності її матері, [PERSON] казав, що вони будуть відпрацьовувати у нього на базі у сел.Кирилівка покоївками, вимагав брати позику в банку, переоформляти на нього їх квартиру. Однак ніяких грошей від [PERSON]О.у вказаний розписці термін і у зазначеній сумі вона не отримувала, договір позики з [PERSON] не укладала. Вважає, що позов [PERSON] не обґрунтований. Просить визнати недійсним боргову розписку від 05 січня 2007року за її підписом про позику у [PERSON]- 27770гривень. Визнати недійсним договір позики укладений нею 05 січня 2007 року у [PERSON] 27770гривень. У судовому засіданні позивач за основним позовом - [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, проти зустрічного позову заперечували, просили відмовити в позові [PERSON] /[PERSON]/ О.М. за безпідставністю.У своїх поясненнях [PERSON] зазначив, що являється приватним підприємцем, орендує магазин «Струмок», який розташований за адресою: м.Харків, вул.Артема,44-А. Відповідачка [PERSON] /[PERSON]/ О.М. разом із [PERSON] працювали у нього протягом 2005-2007роки продавцями в магазині. Керувала роботою магазину його дружина [PERSON] При проведенні інвентаризації матеріальних цінностей 26.12.2006 року була виявлена нестача, яку [PERSON] зі свого боку визнала в сумі 27772грн.94коп. Крім того, вказує на те, що в рахунок погашення заборгованості, яка виникла в наслідок недостачі матеріальних цінностей, за проханням відповідачки, 05 січня 2007року він як фізична особа, позичив останній гроші в сумі 27770 грн., які було внесено в касу магазину, в свою чергу відповідачка зобовязалась повернути йому позичені їй гроші до 30 травня 2007року, про що власноручно написала на його імя боргову розписку від 05 січня 2007 року, в якій вказано термін повернення грошей. Розписки відповідачка писала добровільно, ніякого тиску до неї не чинили. Відповідач [PERSON] /[PERSON]/ О.М. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, а свій зустрічний позов підтримала, пояснив, що її звинуватили в недостачі товару, потім подружжя [PERSON] та [PERSON] змусили її під впливом психологічного тиску скласти розписку на суму боргу яка відповідала сумі недостачі, хоча грошей не отримувала, тобто договір позики не укладала. Посилаючись на те, що гроші від [PERSON] не отримувала, а розписку склала під впливом психологічного тиску, просила її позовні вимоги задовольнити, відмовивши у первинному позові. Представник [PERSON] /[PERSON]/ О.М.- [PERSON], діюча на підставі ордеру підтримала доводи свого довірителя та зазначила, що правочини, які укладені під впливом насильства мають бути визнані недійсними на підставі ст. 231 ЦК України. Вказала, що відповідач [PERSON] /[PERSON]/ О.М. зверталася до правоохоронних органів з заявою, щодо здійснення відносно неї незаконних дій з боку гр. [PERSON] та [PERSON] Суд,заслухавши сторони, представників, свідка [PERSON], дослідивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] /[PERSON]/ О.М. разом із [PERSON] працювали у позивача [PERSON] продавцями в магазині, який він орендує, [PERSON] /[PERSON]/ О.М. працювала протягом січня грудня місяців 2006 року. При проведенні в магазині інвентаризації матеріальних цінностей 26.12.2006 року у відповідачки була виявлена нестача в сумі 27772грн.94коп., яку вона визнала, про що написала власноруч розписку /а.с.168 /. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] в рахунок погашення заборгованості, яка виникла в наслідок недостачі матеріальних цінностей, за проханням відповідачки, 05 січня 2007року, як фізична особа, позичив останній гроші в сумі 27770 грн., які було внесено в касу магазину, в свою чергу відповідачка зобовязалась повернути йому позичені їй гроші до 30 травня 2007року, про що власноручно написала на його імя боргову розписку від 05 січня 2007 року, в якій вказано термін повернення грошей без процентів /а.с.5/. Судом встановлено, що згідно розписки строк виконання позичальником зобовязань було встановлено до 30 травня 2007року, однак на момент розгляду справи відповідачка гроші позивачу згідно розписки не відшкодувала. Свідок [PERSON]- мати [PERSON] в судовому засіданні показала, що їй відомо про наявність недостачі товару у магазині в якому працювала її дочка [PERSON] /[PERSON]/ О.М., оскільки була присутньою при інвентаризації як свідок, внаслідок чого її дочка під впливом психологічного тиску вимушена була написати розписки. Однак остання не була безпосередньо присутньою при складанні дочкою розписок, щодо обставин справи їй відомо лише зі слів [PERSON], доводи якої не підтверджені належними доказами. Позивач за основним позовом - [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні відмовились від заявленого клопотання стосовно виклику та допиту свідків. Так, відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до п.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір позики був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] /[PERSON]/ О.М. не надала суду доказів щодо застосування до неї насильства при складанні боргової розписки. Її показання про те, що їй погрожували міліцією, фізичною розправою, не давали можливості покинути приміщення магазину, що вона разом з матірю будуть відпрацьовувати у [PERSON] на базі у сел.Кирилівка покоївками, вимагали брати позику в банку, переоформляти на [PERSON] свою квартиру, суд оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджені. Крім того, як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] 22 січня 2007року зверталась до правоохоронних органів з заявою про прийняття мір до гр.[PERSON] та [PERSON], які вимагають у неї гроші в магазині «Струмок». Постановою о/у ВКР Київського РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 31 січня 2007року у порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю складу злочину. Дана постанова [PERSON] не оскаржувалась. Таким чином суд вважає, що дії [PERSON] спрямовані на уникнення виконання зобовязань. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачкою було укладено 05.01.2007 року договір позики, що підтверджується ксерокопією розписки, звіреною з оригіналом. Відповідачка [PERSON] /[PERSON]/ О.М. взяла у борг у [PERSON] гроші в сумі 27770 грн., які були позивачем внесені в касу магазину в рахунок погашення заборгованості, яка виникла в наслідок недостачі матеріальних цінностей, за погодженням відповідачки. З розписки вбачається, що строк виконання позичальником зобовязань за договором позики було встановлено до 30 травня 2007 року. Однак на момент розгляду справи в суді у визначений умовами договору строк відповідачка гроші не повернула. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачка та її представник не підтвердили доказами свої вимоги викладені в зустрічній позовній заяві, зустрічний позов не обґрунтований, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та матеріалів справи позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки в розписці не передбачено відшкодування відсотків річних від простроченої суми та інфляції, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 27770грн. та судові витрати, а саме: сплата судового збору в сумі 309грн.36 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки можливість в разі прострочення повернення боргу стягнення моральної шкоди в договорі між позивачем та відповідачкою не передбачена, як не передбачена вона і нормами ЦК України, які регулюють прострочення виконання зобовязання за договором позики.

Outcome: partial