Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

В квітні 2010 року заступник Генерального прокурора України звернувся в суд з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням загальних зборів КСП Бузова, оформленим протоколом №3 від 29.03.2000 року вказане підприємство реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство Бузівське, яке в подальшому реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженок відповідальністю Вузівське. Проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою за зверненням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено порушення вимог чинного законодавства при здійсненні реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства Бузова Зазначене рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивачів, оскільки позивачі які звернулись до Генеральної прокуратури України, будучи членами КСП Бузова на збори запрошені не були та участі у голосуванні не приймали, внаслідок чого порушено їх право на участь в управлінні підприємством у звязку з чим повинно бути відновлено становище, яке існувало до порушення їх права. Згідно до ст. 14 Закону України «Про підприємства в Україні», який був чинний на момент реорганізації КСП «Бузова», управління підприємством здійснюється відповідно до статуту на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна принципів самоврядування трудового колективу. Підприємство самостійно визначає структуру управління, встановлює штати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об'єктами власності. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Статтею 23 Зазначеного Закону передбачено, що вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених. У період між зборами справами підприємства керує правління. Повноваження загальних зборів (зборів уповноважених) і правління визначаються статутом підприємства. Згідно з п.11.3 Статут КСП «Бузова» затвердженого рішенням загальних зборів членів трудового колективу радгоспу «Вузівський» від 09.10.1997 та зареєстрованого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією 29.12.1997, до повноважень загальних зборів членів підприємства належить у тому числі прийняття рішень про реорганізацію підприємства. Пунктом 11.4 вказаного Статуту передбачено, що загальні збори членів підприємства правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні не менше 2//3 працюючих членів підприємства. Рішення на загальних зборах приймаються абсолютною більшістю голосів. Згідно зі списком громадян - членів КСП «Бузова» у вказаному підприємстві зареєстровано 718 пайовиків. За даними Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі станом на 2000 рік працювали 269 чоловіків (2/3 від працюючих членів підприємства -180). Разом з цим, відповідно до протоколу на зазначених вище зборах були присутні 210 чоловіків, з яких лише 172 працівники підприємства. Рішення КСП «Бузова» загальними зборами прийнято в супереч вимог закону з превищенням своїх повноважень, внаслідок чого порушено передбачені ст. 22,23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» права позивачів на участь в правлінні підприємством. Таким чином, порушені рішенням зборів КСП «Бузова», оформленим протоколом № З від 29.03.20000, права членів цього підприємства мають бути захищені в судовому порядку без відновлення становища, яке існувало до порушення таких прав, шляхом визнання законним оскаржуваного рішення. Просить визнати незаконним рішення загальних зборів колективного сількогосподарського підприємства «Бузова», оформлене протоколом №3 від 29.03.2000, про реорганізацію вказаного підприємства. Генеральній прокуратурі України про порушення вимог чинного законодавства та порушення прав позивачів при реорганізації КСП «Бузова» стало відомо у ході перевірки звернень позивачів у лютому 2010 року. Самим позивачам про порушення їх прав стало відомо2009 році. [PERSON] М.1 та [PERSON] звернулись до суду з аналогічним позовом до СГ ТОВ «Бузівське» про визнання незаконним рішення загальних зборів КСП «Бузова» № 3 від .29.03.2000 року В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позовні вимоги. [PERSON], [PERSON] 1.С., [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені вимоги. Представники СГ ТОВ «Бузівське» позов не визнали і суду пояснили, що СГ ТОВ «Бузівське» при здійсненні реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства «Бузова» не порушило права жодної особи в інтересах яких звертається прокуратура. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов заступник Генерального прокурора України в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позов [PERSON], [PERSON] до СГ ТОВ «Бузівське» про визнання рішення незаконним задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що рішенням загальних зборів КСП Бузова, оформленим протоколом №3 від 29.03.2000 року вказане підприємство реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство Бузівське, яке в подальшому реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Бузівське. Станом на березень 2000 року загальна кількість працівників КСП «Бузова» становила 252 особи, що вбачається з відомостей КСП «Бузова» про нарахування заробітної плати за березень 2000 року. Згідно вимог п.11.4 Статуту для правомочності проведення загальних зборів членів підприємства станом на березень 2000 року чисельність присутніх працюючих членів КСП «Бузова» на зборах (кворум) мала становити не менше 168 осіб (2/3 від 252 осіб кількості працівників, що працювали в КСП в березні 2000 року). 29.03.2000 року на зборах були присутні 172 працюючі члени підприємства (більш як 2/3 від загальної кількості працюючих членів підприємства), а тому загальні збори були правомочні вирішувати питання порядку денного. За прийняття рішення на загальних зборах проголосували більшість від складу присутніх на зборах. За таких обставин суд вважає, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до вимог законодавства, чинного на дату його прийняття, та вимог статутних документів підприємства, збори були правомочними вирішувати питання порядку денного, а відтак, прийняте рішення - є законним. Як вбачається з довідки управління Пенсійного фонду України у Києво- Святошинському районі Київської області від 27.01.2010 № 1009/06, управлінням надані загальні відомості про усіх працюючих в їх сукупності за 2000 рік. Однак, відомостей про кількість працюючих членів підприємства на дату прийняття оскаржуваного рішення надана довідка не містить, а відтак - встановлення на підставі цих відомостей наявності чи відсутності кворуму на загальних зборах членів підприємства станом на 29.03.2000 року є неможливим. Па момент проведення реорганізації КСП «Бузова» працівники КСП в тому числі і позивачі проживали в с. Бузова Києво-Святош енського району. Позивачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були звільнені з КСП «Бузова» ще до 1999 року(вбачається з наданих копій трудових книжок позивачів), також включені до списків працівників СГ ТОВ «Бузівське» за 2000 рік. Відповідно до ст. 71 ЦК України (1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позов особи, права якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. За правилами ст.. 76 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно ст. 75 ЦК України позовна давність застосовується судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Стаття 80 ЦК України (1963 року) передбачає, що закінчення строку позовної давності предявлення позову є підставою для відмови в позові. З урахуванням того, що строк позовної давності закінчився, а поважність причини строку позовної давності відсутня тому суд застосовує положення ч. 1 ст. 80 ЦК України як підставу в задоволенні позову. При таких обставах суд вважає, що позивачі не надали суду доказів про ті обставини на які вони посилаються в позовній заяві тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed