Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 16 квітня 2008 року звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат. Позивачі в своєму позові посилився на те, що 14 лютого 2008 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому завдано значну матеріальну шкоду, понесено витрати. Позивачі тривалий час були без своєї машини, понесли витрати на утримання автомобіля та життєздатність. В добровільному порядку відповідач не погоджується виплачувати будь-яку шкоду, вважають такі дії відповідача неправильними і просили стягнути з нього матеріальну та моральну шкоду, а також всі витрати - на експертне дослідження, судові, на правову допомогу, задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін та третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2008 року близько 13.20 години в м. Дніпропетровську з боку вул. Козакова в напрямку вул. Баха рухався автомобіль ДЕУ Матіз, державний номер [NUMBER] під керуванням водія відповідача [PERSON], який зупинився перед нерегульованим перехрестям з вул. [PERSON]. Після зупинки водій [PERSON] розпочав рух автомобіля ДЕУ Матіз та скоїв зіткнення з автомобілем Ніссан Премєра, державний номер 534 10 АВ, під керуванням водія [PERSON],який рухався через це нерегульоване перехрестя по вул.. А.Лазаряна зліва направо за напрямком руху автомобіля ДЕУ Матіз. Під час даної дорожньої пригоди постраждала пасажир автомобіля Ніссан Премєра [PERSON], яка отримала тілесні ушкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода виникла з вини водія [PERSON], який порушив п. п. 1.3, 1.4, 1.5 і 10.1 Правил дорожнього руху України. При цьому порушення цим відповідачем правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобіля та тілесних ушкоджень позивачів. Постановою інспектора з дізнання від 20 лютого 2008 року в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відмовлено, відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2008 року відповідача [PERSON] визнано винним в скоєнні вказаної ДТП 14 лютого 2008 року внаслідок порушення ним п. п. п. 1.3, 1.4, 1.5 і 10.1 Правил дорожнього руху України і притягнуто його до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАПП в вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на шість місяців. Таким чином, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2008 року встановлено факт вчинення [PERSON] правопорушення і відповідно винність останнього в завданні шкоди. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2008 року набрала законної сили і виконана, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачам було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. В судовому засіданні встановлено, що ушкодженням автомобіля позивача винними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода, повязана з необхідністю ремонту пошкодженого автомобіля позивача, складає 36284 грн. 46 коп., позивачем були понесені витрати на експертне дослідження 6500 грн. та правову допомогу 3000 грн. і судові витрати 401 грн. 50 коп., а всього 40335 грн. 96 коп.. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи,а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Неправомірними діями вказаного відповідача також було завдано позивачам моральної шкоди, суд вважає підлягаючими частковому задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі по 1000 грн. з цього ж відповідача на користь кожного позивача, оскільки позивачам дійсно завдано значної моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про виконання умов договору в передбачений сторонами термін і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, порушується звичний порядок життя сімї позивачів. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавлені через відповідача нормального відпочинку вдома постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу намагається виставити позивача у вигляді особи, що говорить неправду також завдає болю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі заперечують будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по автомобілю, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або завищені ціни ремонту автомобілю стосовно позовних вимог є припущенням. Відповідач повинен був виплатити позивачам завдану шкоду, але він відмовилося це робити, є наявний спір і не відшкодована реальна матеріальна шкода, завдана позивачам неправомірними діями відповідача. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову повністю, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду 36284 грн. 46 коп., моральну шкоду 1000 грн., судові витрати 4051 грн. 50 коп., а всього 42335 грн. 96 коп., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду 1000 грн. і судові витрати 08 грн. 50 коп., а всього 1008 грн. 50 коп., в задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином, позовна заява знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial