Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Весотра Харків» стягнення допомоги з державного соціального страхування по тимчасовій непрацездатності, посилаючись на те, що в 2000 році він звертався до Харківського районного суду з позовом до відповідача стосовно стягнення заробітної плати, в тому числі стягнення оплати за лікарняними. Справа розглядалася тривалий час, але питання про стягнення оплати за лікарняними розглянуто не було. Питання про стягнення по лікарняним 12.08.04 року було виділено в окреме провадження. Позивачем було повторно заявлено вимоги щодо стягнення зазначених сум и Ухвалою Харківського районного суду від 25 червня 2007 року позов по справі №2-42/07 було залишено без розгляду. Повторно заявлений ним позов теж було залишено судом без розгляду 02.04.2008 року (справа №2-1072/08). Тому позивач знову звернувся до суду відповідно до ст.207 ч.2 ЦПК України з питання стягнення коштів з ВАТ «Весотра Харків». Згідно додаткового рішення Харківського районного суду Харківської області по справі №2-266/03 було встановлено, що з ВАТ «Весотра-Харків» необхідно стягнути на користь [PERSON] кошти по оплаті за час знаходження на лікарняному з 25.07. по 31.08.2000 року по лікарняним листам №185391, 289848 в розмірі 193 грн. Рішення по стягненню зазначених коштів судом прийнято, але воно не набрало законної сили. Тому є безперечним доказом стосовно заборгованості ВАТ «Весотра» по оплаті за вказаними лікарняними. Згідно ст.625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочений період, а також 3% річних. Тому сума боргу на цей час складає 695,77 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , вважаючи їх необгрунтованими, зазначивши, що додаткове р.ішення суду про стягнення з відповідача заробітної плати від 06.02.2004 року, на яке посилається позивач, скасоване апеляційним судом Харківської області від 12.05.2004 року, справу направлено на новий судовий розгляд. Позов [PERSON] залишено без розгляду. Крім того, заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності за період липень-серпень 2000 року відсутня. Колишній працівник ВАТ «Весотра-Харків» [PERSON] був позбавлений допомоги по тимчасовій непрацездатності згідно протоколу профспілки №41 від 19 вересня 2000 року на підставі п.28 Положення про порядок забезпечення допомогами з державного соціального страхування», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23.02.1984 року і постановою Президії ВЦСПС від 12.11.1984 року, з доповненнями та змінами на 01.11.1991 року, яке діяло на час вирішення цього питання, і де зазначено, що робітники та службовці, які порушують режим, встановлений для них лікарями, позбавляються допомоги з того дня, коли було допущено порушення, на строк, який встановлюється профспілковим комітетом. Згідно з лікарняним №185391, №289848 [PERSON] було встановлено постільний режим. Однак керівництвом ВАТ «Весотра-Харків» було виявлено порушення встановленого лікарем режиму шляхом систематичного знаходження на території ВАТ «Весотра-Харків», що підтверджується актами від 28.07.00р, 31.07.00р, 01.08.00р., 03.08.00р., 07.08.00р, 08.08.00р:, 09.08.00р., відповіддю, наданою обласною клінічною лікарнею про порушення лікарняного режиму [PERSON] в зазначений період, відповіддю Пісочинської лікарні б\\н від 05.08.00р. Також, згідно п.5 ст.244 КЗпП України, професійні об`єднання, а саме профспілка ВАТ «Весотра-Харків», керують державним соціальним страхуванням і мають право при виявленні порушення лікарняного режиму з боку хворого позбавляти його допомоги по тимчасовій непрацездатності. За період часу до позбавлення позивача такого права на отримання допомоги йому було виплачено допомогу за лікарняним №185391 у сумі 16,27 грн. виходячи з середнього заробітку за 1 годину - 0,775 грн., за 21 годину. Лікарняний лист №289848 позивачем до адміністрації ВАТ «Весотра-Харків» не здавався. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З пояснень сторін встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача і знаходився на лікарняному з 25.07.2000 р по 30.08.2000 р. Лікарняні листи, видані за цей період - \~ \~ \~ \~№185391, №289848, що підтверджується копіями цих лікарняних та розрахунками по них бухгалтерії відповідача, які суд оглянув в матеріалах справи №2- 42/07 (а.с.100,101; 46, 58,106). Позивач стверджує, що зазначені лікарняні були ним здані адміністрації, однак жодних виплат по цих лікарняних йому здійснено не було. Відповідачем не заперечується факт здачі позивачем лікарняного №185391, однак заперечується факт здачі лікарняного №289848. В той же час, з названих копій лікарняних, які суд оглянув в матеріалах справи №2-42/07, вбачається, що на них на обох є відмітки про прийняття цих лікарняних керівником [PERSON] , проведення на них підсумку днів, які підлягають оплаті, та наявність печатки відповідача. Що є свідоцтвом того, що обидва лікарняних було здано позивачем до адміністрації відповідача своєчасно. Відповідачем також не надано суду відомостей щодо виплати 16,27 грн., нарахованих по лікарняному №185391. З наданої позивачем копії довідки, яка надавалась відповідачем до Пенсійного фонду України, нарахування цих сум по лікарняним за липень-серпень 2000 року не значиться (довідка №156 від 19.11.2007 року). Не значиться таких сум і в звіті за 2000 рік, копія якого теж надана позивачем. Що свідчить про те, що дійсно сума 16,27 грн. позивачу не виплачувалася. Відповідно до Положення про порядок забезпечення допомогами з державного соціального страхування», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23.02.1984 року і постановою Президії ВЦСПС від 12.11.1984 року, з доповненнями та змінами на 01.11.1991 рок, яке діяло на час хвороби позивача, він має право на допомогу по тимчасовій непрацездатності. Відповідачем не надано суду належних доказів того, з боку хворого [PERSON] мало місце порушення лікарняного режиму. Хоча і надано рішення профспілкового комітету №41 від 19 вересня 2000 року про позбавлення його нарахувань цієї допомоги з 28.07.2000 року. Як пояснив у судовому засіданні [PERSON] , він з`являвся на роботі лише в зв`язку з необхідністю надати адміністрації попередній лікарняний для оплати у встановлений законом строк та міг знаходитися на автобусній зупинці, де його могли бачити працівники ВАТ «Весотра-Харків» в зв`язку з необхідністю проведення обстежень лікарями та направленням його до лікарні. З наданих позивачем лікарняних листів не вбачається, що його було виписано до роботи в зв`язку з порушенням лікарняного режиму. Крім того, працівники, які складали акти відносно позивача, не мають відповідної кваліфікації вирішувати питання щодо наявності чи відсутності в нього ознак хвороби і робити висновок, що такі ознаки в нього були відсутні, оскільки такий висновок може зробити лише особа, яка має спеціальні медичні знання та відповідну кваліфікацію. З листа Пісочинської лікарні №29 від 27.07.2001 року, який суд теж оглянув в матеріалах справи №2-42/07 (а.с.104) вбачається, що за період перебування на лікарняному, визначений йому амбулаторний режим [PERSON] не порушувався. А з лікарняних листів вбачається виставлений лікарями діагноз, який свідчить про наявність у [PERSON] хвороби, що протирічить висновкам актів, на які посилається представник відповідача. Тому суд вважає необгрунтованим позбавлення його нарахувань по зазначеним лікарняним листам. Згідно зазначених вище розрахунків бухгалтерії відповідача по цим лікарняним підлягає до сплати: по лікарняному листу №185391 за 11 днів (або 77 годин) підлягає до сплати 59,67 грн.; по лікарняному листу №2898486: за 14 днів (або 98 годин) - 75,95 грн. А загалом за двома лікарняними підлягає до сплати 136,00 грн., які і необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.238 КЗпП України. Що стосується вимог позивача про індексацію цієї суми та нарахування 3%, то вони є безпідставними, оскільки, відповідно до зазначеного вище Положенням про порядок забезпечення допомогами з державного соціального страхування, допомога з тимчасової непрацездатності не є елементом заробітної плати і тому законом не передбачено нарахування на неї будь-яких індексацій та компенсацій. До того ж позивач хоча і звертався до суду неодноразово, однак його позови залишалися судом без розгляду. Останній раз він звернувся 15.03.2010 року. Рішення, на яке він посилається як на доказ стягнення позовної суми за 2004 рік, скасоване ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2004 року (а.с.27 матеріалів цивільної справи №2-42/07), тому воно не може бути доказом по справі. І в цілому будь-які підстави вимагати нарахування таких індексацій та компенсацій за минулі роки відсутні. Тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial