Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із цим позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він віднесений до 2 категорії як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому відповідно до вимог ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент здійснення виплати: у лютому 2007р. йому мали сплатити 2000грв. (400грв. х5), а сплатили лише 120грв., недоплатили 1880грв.; у 2008р. йому зовсім не виплатили на оздоровлення, а мали заплатити 3025грв. (605грв.х5), у 2009р.йому сплатили 90грв., а мали сплатити 4345грв. (869грв.х5), таким чином за три роки йому не сплатили 9395грв., коли він звернувся до відповідача про видачу цих сум, йому відмовили, тому просить визнати дії відповідача про відмову в нарахуванні і виплати йому цих сум неправомірними та стягнути цю суму на оздоровлення. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягає. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, показала суду, що позивач дійсно знаходиться у них на обліку як особа віднесена до 2 категорії постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС і відповідно до вимог ст.48 Закону Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи отримує щорічно допомогу на оздоровлення, але він пропустив річний строк для звернення до суду по 2007р., вони виплачували позивачу суму допомоги на оздоровлення у відповідності з Постановою КМУ № 936 від 20.00.2005р. - з державних коштів в межах виділених лімітних асигнувань. Постановою КМ України №562 від 12.07.2005р. визначений розмір щорічної допомоги на оздоровлення віднесеним до 2 категорії - у 2007р. в сумі 120грв., у 2009р. - 90грв. і тому позивачу вони сплатили цю суму, а допомога на 2008рік позивачу нарахована також в сумі 120грв., але дотепер не виплачена у звязку з відсутністю фінансування. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач має статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 270518 від 1995р. (а.с.8) і відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати. Позивачу було виплачено за 2007 рік 120грв., та у 2008 р.- 90грв. (а.с.7), що не заперечувати сторони в судовому засіданні. Відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог про виплату допомоги, відповідач посилається на те, що за 2007рік та за 2009р. йому була сплачена компенсація на оздоровлення відповідно до Постанови КМУ №562 від 12.07.2005р. (а.с.6). Суд не може погодитися з такими висновками відповідача за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституцією та законами України. Ст.92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обовязки громадянина. Постановою КМ України №562 від 12.07.2005року всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема для 1 категорії в розмірі 120грв. Між тим з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розмірі щорічної допомоги залишилися незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовую інші нормативно-правові акт прийняті відповідним органом на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовую правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким чином оскільки правова норма про розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлена ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад приоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні данного спору слід застосовувати саме ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та закони України "Про державний бюджет України на 2007р.", та "Про державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а не Постанова КМ України. Відповідно ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими Законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Дійсно п.30 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007р." з метою проведення окремих норм Закону у відповідність із цим законом, зупинена на 2007 рік дію абзаців 2-4 ч.4 ст.48 Закон 796-ХІІ в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Поряд з дим 09.07.2007р. Конституційним судом України у справі №1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено рішення №6-рп/207, відповідно до якого визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема п.30 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007р." Конституційний Суд України визначив що положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2007р." не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов*язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими Законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дії чинних Законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Крім того, зі змісту вимог Закону України "Про державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Враховуючи вищевикладенне, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з нарахуванням на користь позивача грошових сум згідно наступного розрахунку. Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік в сумі 120грв. у жовтні 2007р., розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 400грв., тобто розмір допомоги за 2007рік повинен складати для позивача - 2000грв. З урахуванням отриманої позивачем допомоги за 2007рік у розмірі 120грв., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1880грв. Щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008рік, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, позивачем за 2008рік зазначена допомога ще не отримана, тому суд вважає за необхідне обчислити її, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена відповідно до Закону України "Про державний бюджет України за 2008р. та на момент винесення рішення, тобто з 01.03.2009року становить 605грв. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3025грв. Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України Про використання ядерної енергетики та радіаційну безпеку право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров*ю, не обмежується строком давності. Враховуючи наведене, суд вважає що позовні вимоги позивача повинні бути задоволені, а відмову відповідача у виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення слід визнати не неправомірною та з відповідача слід стягнути на користь позивача не донараховану йому, як інваліду 2 групи 1 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2008роки в розмірі - 4905грв. (1880грв.+3025грв.=4905грв.). Щорічна допомога на оздоровлення за 2009 рік в сумі 90грв., при цьому розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги - березень 2009року складав 869грв.. таким чином розмір допомоги за 2009рік повинен складати для позивача - 4345грв.. а йому сплатили 90грв., таким чином йому недоплатили 4255грв. Усього таким чином за три роки (2007. 2008 та 2009 роки) йому недоплатили грв. (1880грв.+3025грв.+4255грв.+грв.=9160грв.). Оскільки позивач при подачи позовної заяви був звільнений від сплати судових витрат, а відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у відповідності до ст.88 ЦПК України звільнити його від сплати судових витрат на віднести їх на рахунок Держави. На підставі ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",

Outcome: approved