Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання відповідача перерахувати їй основну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний т громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,починаючи з 01.01. 2008 року та виплатити тримані суми з 01.01. 2008 року по ЗО червня 2010 року . Позивачка посилається на те, що вона є інвалідами 2 групи, категорії 1 внаслідок захворювання, повязаного з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС та отримує пільгову пенсію по інвалідності . Відповідно до ст.. 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», їй, як інваліду 2 групи, щодо якої встановлено причинний звязок з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, пенсія повинна бути призначена в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, відносно до ст. 50 вказаного Закону, йому повинна бути призначена додаткова пенсія за шкоду як особі,що віднесена категорії 1 - як інваліду 2 групи,- це в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач виплачував їй пенсію не у відповідності із Законом, а відповідно до Постанови Кабінету грів України від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». Позивачка просить визнати дії відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі призначення їй пенсії в розмірах,що не відповідає вимогам ст.. 54 Закону України від 28.02. 1991 року № 796 статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними. Зобовязання відповідача з 01.01. 2008року по даний час провести перерахунок її основної пенсії на рівні,не нижче 8 зальних пенсій за віком, відповідно до вимог ст.. 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути не до виплачених суми за період з 01.01. 2008 року по . 2010 року,в сумі 111 521 грн. В судове засідання позивачка не зявилася. Подала заяву, в якій позов підтримує та просить розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно, надіслали суду письмове заперечення, в якому позов не визнають, посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду в Іванківському районі діяло в межах чинного законодавства України, визнавши, що відповідно до ч.4 ст. 54 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри їв них пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Проте, ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення пенсій,призначених згідно із цим законом, а тому щодо пенсіонерів, яким призначена пенсія за іншими законами, він не засовується. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлений не був. Відповідач діяв у межах бюджетного законодавства, постанов КМ України, якому відповідно до ст.. 62 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано розяснення порядку застосування цього закону. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позивачка [PERSON], [INFO], народилася в селі Прибірськ Іванівського району Київської області і проживає в [INFO] - є потерпілою від наслідків аварії на ЧАСЕ №4, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи -1 категорії посвідчення Серії ANs 077817), інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідною довідкою Сер.MCE № 154350 те одержує пенсію по інвалідності 2 групи в Іванівському УПФ, що підтверджено довідкою Управління Пенсійного фонду країни в Іванківському районі. Розмір її пенсії в 2008 році становив: основна - 564 грн.; додаткова - 99,60 грн. В 2009 році: основний розмір - 655 ,00 грн.; додаткова - 99,60 грн. В 2010 році: основний - 655 ,00 грн.; додаткова - 141 грн. Отже, пенсія позивачки призначена та виплачувалася їй в розмірі, що не відповідає вимогам ст.54 Закону України Еро статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування "іншого нормативно - правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював цей розмір, немає, а тому посилання відповідача на те, що ст. 28 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо розміру мінімальної пенсії за віком ж може застосовуватися до визначення розміру пенсії, призначеної за Законом України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає некоректним, оскільки в останньому визначеного за базу для обрахування пенсії саме мінімальну пенсію за віком. Пенсія та додаткова пенсія позивачу нараховувалася та виплачувалася саме відповідачем, а тому посилання на те, таквони не є розпорядниками коштів Фонду, з якого виплачуються такі видатки, є некоректним, як і посилання на те, що вплів на такі виплати Пенсійний фонд немає, оскільки вони не фінансуються з коштів пенсійного фонду. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України» в п.23 зазначив „ суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїх робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовити у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. П. 26 Суд не приймає ] із уваги аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на з сутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань , З ст. 62 Закону слідує, що Кабінет Міністрів України дає розяснення порядку застосування Закону, і аж ніяк не з встановлюється розмір компенсацій, чи змінює той, що вже вказаний в Законі. А отже постанови КМ України, на які посилається у своєму запереченні відповідач, як на підставу відповідності своїх дій чинному законодавству ( № 523 від 30.05.1997 року, № 530 від 28.05.2008 року, № 654 від 16.07.2008 року) є такими, що не відповідають нормам ст. 50 та ч,4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначав за базу обрахунку пенсії таким особам з розрахунку анімальної пенсії за віком. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними правами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи години і громадянина ( п. 1) та основи соціального захисту ( п.6). Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами (країни. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст.ст. 50, 54 Закону, є неправомірною. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком постраждали ( ст.3, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22). Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може : засовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків , пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, окрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод. Позивачка ставить вимоги щодо перерахунку та виплати їй основної пенсії як інваліду 2 групи, відповідно до вимог ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,починаючи з 01 січня 2008 року. Таким чином, враховуючи те, що зазначені вище зміни до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 09.07.2007 року та 22.05.2008 року визнані конституційними, а отже втратили чинність саме з цього дня, відповідно чинними з того ж дня і по даний час є попередня редакція цих статей, тому позов слід задовольнити частково: визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату позивачці основної пенсії у розмірах, визначених ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22 травня 2008 року. В решті позову -відмовити. На підставі викладеного, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: partial