Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання дійсним договору дарування житлового будинку в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області та визнання права власності на вказаний житловий будинок, мотивуючи його тим, що вона є дочкою спадкодавця [PERSON] (Тамари) Іванівни, яка померла 09 вересня 2009 року в смт. Фрунзівка Одеської області та до дня смерті подарувала позивачці вказаний вище будинок. Відповідач [PERSON] є сином позивачки від спільного проживання з [PERSON], а також відповідно він є внуком спадкодавця. Спадкодавцю на праві власності, як спадкове майно її матері [PERSON], належав житловий будинок житловою площею 12 кв.м. на земельній ділянці 1600 кв.м. в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області (далі - будинок) на підставі свідоцтва про право власності за законом, яке було видане 27 грудня 1984 року за реєстром № 1287 Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстроване Фрунзівським БТІ 22 жовтня 2009 року у реєстровій книзі № 1 за номером запису 173. На підставі заповіту спадкодавця, складеного 27 жовтня 1997 року, відповідач [PERSON] одержав у Фрунзівській державній нотаріальній конторі Одеської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєстрував його у Фрунзівському БТІ. Позивачка проживає у вказаному будинку її покійної матері із 1991 року по теперішній час. На дні народженні позивачки її покійна мати подарувала їй вказаний будинок, шляхом вручення свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому позивачка не визнає право на спадщину відповідача за заповітом після смерті її матері. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі за викладених в позовній заяві обставин, просять суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що даний будинок йому заповіла його покійна баба - [PERSON], із якою він із самого дитинства проживав, так як позивачка, тобто його мати, його вихованням не займалася та взагалі не цікавилась ним. В подальшому, баба до дня смерті проживала біля нього, тобто свого онуки [PERSON] Баба любила внуку - відповідача і із його згоди склала заповіт на нього. Про вказаний заповіт знала вся рідня. Позивач прийняв спадщину. Що стосується реконструкції та побудови господарських приміщень та споруд біля спірного будинку, то все те добудовував його дядько [PERSON], який проживав у спірному будинку з 1986 року по 1990 рік. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки викладені в позовній заяві доводи не відповідають дійсності. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно заповіту від 27.10.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Фрунзівської державної нотаріальної контори, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області, заповіла внуку [PERSON] [PERSON] померла 09 вересня 2009 року. Визнається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524 ч. 1,2 ЦК України 1963 р., який діяв на час виникнення правовідносин щодо спадкування). Спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] на підставі складеного нею заповіту. Згідно ст. 60 ч. 1,3 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ст. 243 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно ст. 244 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Відповідно ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі- продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої [PERSON] народних депутатів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 25 років тому [PERSON] вселилася у будинок, який знаходиться в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області. Біля будинку не було огорожі, сарая та погреба. Все то пристроїла [PERSON] разом зі своїм співмешканцем [PERSON], який на даний час проживає з нею. Свідок [PERSON] пояснила суду, що 25 років тому [PERSON] вселилася у будинок, який знаходиться в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області. Потім приїхав її син [PERSON] Позивачка вирішила купити сину будинок, давши на нього гроші в сумі 2 тисячі гривень, але самого факту давання грошей вона не бачила. У вказаному будинку також раніше проживав [PERSON], який поставив огорожу із сітки. Всі інші пристройки [PERSON] разом зі своїм співмешканцем [PERSON], який на даний час проживає з нею, добудовували самі. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони були присутні на дні народженні [PERSON] в 2008 році і бачили документ, який подарувала покійна [PERSON] своїй дочці [PERSON] Це був документ на будинок в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області, але самого документу вони не читали, а все взнали зі слів [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка давала 2 тис. гри. відповідачу на купівлю будинку, який він придбав приблизно через 6 місяців в смт. Фрунзівка Одеської області. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] виховувався у своєї бабусі [PERSON] Йому також відомо, шо коли відповідач повернувся з військової служби в 1994-1995 роках, то його баба написала заповіт, яким заповіла йому будинок в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області, біля якого були також побудовані металева прибудова, погріб та частково огорожа. Будинок в якому проживає на даний час відповідач, належав йому, оскільки він продав його [PERSON] за 1500 тис. доларів США. В нього не було повної суми, тому він розраховувався з ним частинами. Також вказав, що відповідач зі своєю матірю [PERSON] проживав приблизно один місяць вже в дорослому віці. Свідок [PERSON] пояснила суду, що на її чоловіка, із яким вона проживає понад 5 років, відповідача по справі, бубуся склала заповіт, про який знала також [PERSON] Покійна бабуся проживала постійно в них в смт. Фрунзівка Одеської області за якою вона разом із відповідачем по справі доглядали та час від часу купували їй лки. їй також відомо, що покійна не хотіла приписувати до свого будинку, який знаходиться в с. Єлизаветівка Фрунзівського району свою дочку [PERSON] та її співмешканця [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він проживає із [PERSON] 27 серпня 2008 року він привіз [PERSON] із смт. Фрунзівка в с. Єлизаветівка Фрунзівського району на святкування дня народження його співмешканки [PERSON], яка привезла документ на будинок і подарувала [PERSON] Вказаний документ на будинок в с. Єлизаветівка Фрунзівського району Одеської області він не читав, а все взнав зі слів. Біля вказаного будинку він пристроїв кухню та господарські побудови. Суд звернув увагу на те, що даючи свої пояснення, свідки з боку відповідача орієнтувались, відповідаючи на запитання, на якісь події в їхньому житті, а свідки з боку позивачки чітко зазначали роки подій двадцятирічної давності, про які запитувалось, що викликало сумнів в їх правдивості. Таким чином, суду не надано достатніх доказів з приводу дарування спірного будинку. На підставі викладеного в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed