Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

30 серпня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Костянтинівському районі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії, інвалід третьої групи довічно з 23 березня 2004 року та перебуває на обліку у відповідача. Йому була призначена пенсія по інвалідності, але у розмірах, які не відповідають нормам діючого законодавства, а саме: Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якого розмір його пенсії не може бути менший 6-ти мінімальних пенсій за віком, розмір додаткової пенсії повинен складати 50 % мінімальної пенсії за віком. Він звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, але 12 лютого 2009 року йому було відмовлено і такий перерахунок відповідачем зроблений не був. Тому просив визнати дії відповідача щодо відмови у перерахунку розміру його пенсії відповідно до вимог діючого законодавства України неправомірним та зобовязати відповідача перерахувати та сплатити основну пенсію відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 50 даного Закону починаючи з 01 листопада 2006 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи, наведені у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, вимоги позивача не визнав, надавши письмові заперечення у яких зазначив, що нарахування пенсії позивачу здійснювалось у відповідності до вимог чинного законодавства, та просив відмовити у задоволенні позову. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши докази, які є у праві, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с.2), і з 23 березня 2004 року йому встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.3-4), що також було визнано сторонами. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Костянтинівському районі Донецької області (а.с.6). Позивач звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі ч.4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Але листом від 12 лютого 2009 року № 13/Ш-10-01-03 йому було відмовлено (а.с. 6). З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-4, який, відповідно до його преамбули, визначив принципи, зачади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 4 статті 3 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Пунктом 2 частини 4 статті 8 зазначеного Закону таке право закріплене за особами, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел. Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон), оскільки відповідно до ст. 50 [PERSON] України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Розділ 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам 1 групи - 100 відсотків мінімальної пенсії за віком; інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком; інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії, відповідно до статті 53 даного Закону, здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача, як на віднесеного до категорії 1. Частина 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 1 групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. У той же час постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 визначені розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч. 2 ст. 19 [PERSON] України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений [PERSON] та законами України. Відповідно до ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи на підставі [PERSON] та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені [PERSON] та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру наведених пенсій, застосуванню підлягають ч.1 ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. З приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Порядок визначення мінімальної пенсії за віком встановлений частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за приписами якої мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Частиною 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним категорій 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Ці зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05 жовтня 2006 року № 231-V та набули чинності з 01 листопада 2006 року. Суд приходить до висновку, що представник відповідача не довів правомірність своїх дій. Так, суд вважає необґрунтованою позицію відповідача про те, що пенсія повинна розраховуватися у відповідності із постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654, оскільки статтею 92 [PERSON] України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Право на пенсію та додаткову пенсію встановлює Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсій, встановлених законами, не підлягає зменшенню. Це гарантує стаття 22 [PERSON] України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Але, пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни, у тому числі, до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та встановлено розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року положення п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають [PERSON] України (є неконституційними). Конституційний суд України дійшов висновку, що законом «Про Державний бюджет України» не можна вносити зміни до інших актів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У пункті 6 Рішення Конституційного суду України зазначено, що рішення у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Крім того, суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що, зокрема, зазначено в рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005), повязану з реалізацією права на соціальний захист неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою [PERSON] та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів та статтею 22 [PERSON] України не допускається. Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності [PERSON] України зазначив «конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше». Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії законів в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином суд вважає, що в частині задоволення позовних вимога за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року слід відмовити. Постановляючи судове рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, ч.2 ст.6, ст.8, ч.2 ст.19, ст.ст. 22.23, ч.1 ст. 24 [PERSON] України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 [PERSON] України, так і ст. 8 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, за приписами ст. 22 [PERSON] України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 8 [PERSON] України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] є нормами прямої дії. З огляду на вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині перерахунку пенсії у періоди з 01 листопада 2006 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по теперішній час, а тому основний розмір пенсії [PERSON] необхідно перерахувати із розрахунку шести мінімальних пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, а також додаткової пенсія з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком у вказані періоди. Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» за № 7-93 від 21 січня 1993 року, громадяни, віднесені до категорії 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору. На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial