Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначив, що згідно наказу № 69 від 25.09.2008 року він був прийнятий на роботу в ТОВ Яготинський цегельний завод на посаду охоронника. З 10 серпня 2009 року по червень 2010 року він перебував на лікуванні, після чого йому була призначена II група інвалідності. Видані йому листки непрацездатності були своєчасно були передані ним до бухгалтерії підприємства, але на день звільнення не всі були оплачені. Наказом № 17 від 10.06.2010 року його було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Але відповідач до цього часу не сплатив йому заробітну плату за березень 2009 року, частково за серпень 2009 року та частково не виплатив кошти за перебування на лікарняному. На його неодноразові звернення з проханням видати йому довідку про заборгованість відповідач відмовляється надати йому відомості про суму заборгованості по заробітній платі, чим порушує вимоги діючого законодавства. Його орієнтовна заробітна плата складала орієнтовно 567 гривень, а тому відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просив витребувати у відповідача дані про заборгованість перед ним по заробітній платі станом на день звільнення та відомості про його середню заробітну платню; стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату та середній місячний заробіток за час затримки та стягнути 3000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засіданні не зявився, причини неявки суду невідомі про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не зявилася, причини неявки суду невідомі про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи видно, що, позивача наказом № 69 від 25.09.2008 року було прийнято охоронником у ТОВ Яготинський цегельний завод. З копії трудової книжки видно, що позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України відповідно наказу № 17 від 10.06.2010 року. З довідки наданої ТОВ Яготинський цегельний завод від 03.09.2010 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі, станом на 01.07.2010 року складала 1076,12 гривень та станом на 01.09.2010 року заборгованість по заробітній платі відсутня. На неодноразові запити та ухвали суду відповідач не надав суду розрахунок заборгованості, відомості, щодо отримання позивачем грошових коштів по заборгованості та доказів розрахунку з позивачем. Також, сторонами не надано даних щодо середнього заробітку, та розміру заробітної плати позивача. Частиною 2 статті 27 ЦПК України зазначено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Частиною 1 статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд не може визначити середній розмір заробітку позивача та визначити термін за який підлягає стягненню середній заробіток в наслідок порушення строків виплати заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що на момент звільнення і до 01.09.2010 року, тобто до часу коли справу вже розглядалася судом, з боку відповідача існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 1076,12 гривень, що було підтверджено самим відповідачем наданням довідки від 03.09.2010 року. Факт погашення заборгованості та отримання коштів позивачем з матеріалів справи не доводиться, крім того, в судовому засіданні позивач заперечив, той факт що йому виплачувалися кошти після звільнення з роботи, а відповідач підтверджуючих документів такої виплати суду не надав. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі позивача яка складає 1076,12 гривень. Враховуючи неможливість визначення середньої заробітної платні та строку за який вона повинна бути стягнена у звязку з затримкою виплати заробітної плати, в цій частині суд вважає позов не доведеним, а тому не підлягаючим до задоволення. Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи, наведене, суд вважає, що незаконною невиплатою вчасно заробітної плати, позивачу було нанесено моральні страждання, що виразилися в намаганнях отримати зароблені кошти, втрати нормальних та звичних звязків, порушенням звичного ритму життя, неможливістю придбання необхідних речей, а тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволення повністю із стягненням з відповідача 3000 гривень моральної шкоди.

Outcome: partial