Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Посилалася на те, що 03 липня 2010 року нею було укладено два договори, метою підписання яких з її сторони було отримання кредиту для придбання квартири. В подальшому їй було розяснено, що насправді укладено договори з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс», предметом якого є надання послуг та договір з ДП «Геспія» ТОВ «Компанія «Приват-плюс», предметом якого є надання консультаційних послуг. Договори вважає такими, які мають були визнані недійсними. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати недійсним з моменту укладення договір № 003459 від 03 липня 2010 року, укладений між нею та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс», також просила визнати недійсним з моменту укладення договір № 003459 від 03 липня 2010 року, укладений між нею та ДП «Геспія» ТОВ «Компанія «Приват-плюс». Також просила стягнути з ДП «Геспія» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» 4800 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, подавши заяву з проханням розглядати справу без її участі. Представник відповідачів подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 липня 2010 року [PERSON], що діяла як замовник, та ДП «Геспія» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс», що діяло як виконавець, укладено договір, за яким предметом договору є надання відповідачем консультаційних послуг щодо можливості придбання на його користь товарів широкого асортименту на умовах договору, додатку № 1 та додатку № 2. Зокрема, відповідно до договору ДП «Геспія» зобовязалося надати такі послуги: проведення консультацій та оформлення документів на підписання договору № 003459 від 03 липня 2010 року та додатків до нього між позивачем та ДП «Плюс»» ТОВ «Компанія «Приват-плюс». Згідно п. 2.1. вказаного договору вартість плати за надання послуг відповідача погоджений сторонами і становить 4800 грн. Також встановлено, що в цей же день 03 липня 2010 року [PERSON] уклала з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» договір № 003459, предметом якого є надання позивачу послуг, спрямованих на придбання товару на умовах діяльності Приват-плюс, яка є додатком № 1 до договору. Також встановлено, що позивачем [PERSON] 03 липня 2010 року було сплачено ДП «Геспія» згідно договору № 003459 за отримані послуги 4800 грн. При цьому згідно наданої до суду квитанції в ній позивачем чітко визначено призначення платежу за отримані послуги. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору № 003459 від 03 липня 2010 року сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач ДП «Геспія» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» засвідчили факт виконання взаємних зобовязань за договором одна перед одною та відсутність будь-яких взаємних претензій одна до одної. Тобто, договір,укладений позивачем з ДП «Геспія» є не розірваним, не скасованим, виконаним в повному обсязі. Згідно з нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві як підставу для визнання договорів недійсними посилається на норми ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». В той же час, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Будь-які під стави вважати, що оспорювані позивачем договори здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності судом не встановлені, тому суд не вбачає підстав для визнання договорів недійсними. Твердження [PERSON] про те, що умови договору є несправедливими судом оцінюється критично. Як вбачається з договору № 003459 від 03 липня 2010 року, укладеного позивачем з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс», його предметом є саме надання послуг. Відповідно до ст.1 Програми діяльності Приват-Плюс, яка є додатком до вказаного договору, та відповідно регулює правовідносини, що виникли між сторонами, вказана програма базується на створенні товариства партнерів у порядку, на умовах та цілях, передбачених договором та цією програмою діяльності. Товариством партнерів є добровільне обєднання партнерів, які підписали з адміністратором договір та додатки до нього, створене з метою придбання та отримання товару на умовах цієї програми. Із щомісячних чистих платежів, що забезпечують товариство партнерів грошовими коштами, необхідними для придбання товару на їхню користь та виконання інших зобовязань сторін, що виникають з умов та цілей договору та цієї програми, формується фонд товариства партнерів. Відповідно до п.10.3. Програми діяльності Приват-Плюс якщо партнер до отримання ним товару не виконує взяті на себе зобовязання по сплаті щомісячних загальних платежів протягом трьох послідовних або вибіркових місяців і попередньо не звернувся до адміністратора з заявою про відстрочку платежів, адміністратор має право в односторонньому порядку розірвати договір, про що повідомляється партнер відповідним листом на його адресу. В даному випадку партнеру буде повернуто сплачені ним щомісячні чисті платежі на його банківський рахунок протягом 30 банківських днів від дня ліквідації його товариства партнерів. Тобто, договором сторони передбачили, що суми чистих платежів, внесених партнером, перебувають в користуванні адміністратора та використовуються ним відповідно до цілей та завдань діяльності товариства партнерів протягом всього часу існування такого товариства партнерів до дня його ліквідації. Крім того, як вбачається з укладених позивачем [PERSON] 03 липня 2010 року договорів, предметом їх не є надання фінансових послуг, тому посилання позивача на вчинення правочину юридичною особою без відповідної ліцензії не заслуговує на увагу. Відповідно до ст. 229 ЦК України, на яку посилається позивач, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Дослідженими в справі доказами не встановлено наявність помилки щодо природи оспорюваних правочинів, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання правочинів недійсними заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. При цьому будь-які підстави для стягнення з ДП «Геспія» плачених позивачем за договором коштів в розмірі 4800 грн. відсутні. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено неправомірність дій відповідачів вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню в повному обсязі. У звязку з відомою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрат не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed