Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 29.07.2009 року відносно покупця [PERSON] , визнати його покупцем за договором та визнати право власності на квартиру. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до відповідача [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В обгрунтування позовних вимог представник позивача пояснив, що [PERSON] за згодою дружини [PERSON] мав намір придбати у свою власність однокімнатну квартиру у м. Києві в якій могли б проживати його дочки [PERSON] та [PERSON] відповілачка по справі Разом з дружиною позивач підшукав квартиру за оголошенням в газеті «АВІЗО» по ціні еквівалентній 55 тисячам доларів США, заплатили завдаток у сумі 7800 гривень та на 29.07.2009 року було призначено оформлення договору у нотаріуса але позивач [PERSON] не оформив спірну квартиру на себе, оскільки на час укладення договору не зміг знайти свій паспорт. З метою не втратити можливість придбати уже обрану квартиру та не втратити завдаток [PERSON] домовився з відповідачкою [PERSON] , що остання підпише договір як покупець, а пізніше здійснить відчуження спірної квартири на позивача. [PERSON] сплатив продавцю повну вартість квартири у розмірі 452587 гривень з урахуванням сплаченого завдатку, після реєстрації квартири в БТІ забрав собі оригінал договору, зробив частковий ремонт у вкартирі, придбав деякі меблі, своєчсно сплачує комунальні послуги та оплачує за телефон. Однак у подальшому [PERSON] почала ухилятися від домовленості переоформити спірну квартиру на позивача, що і змусило останнього звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечила проти їх задоволення , вважає ,що спірну квартиру вона придбала за власні кошти на законних засадах .Позивач ніякого права на спірну квартиру не має . Третя особа, [PERSON] написав заяву про слухання справи у його відсутність та направив на адресу суду письмову заяву в якій стверджує, що продав спірну квартиру [PERSON] за п`ятдесят тисяч гривень, хто передавав йому грошові кошти не пам`ятає, оскільки це для нього було не важливо. Свою думку щодо того чи підтримує, чи заперечує позов не висловив. Третя особа, [PERSON] позовні вимоги повністю підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі. Пояснила, що у 2009 році вона збиралася поступати до вищого учбового закладу у м. Києві і для того, щоб вона мала де проживати на час навчання батьки вирішили купити у м. Києві однокімнатну квартиру, яку батько мів намір оформити на себе. Під час укладення договору купівлі-продажу вона не була присутня але пізніше їй стало відомо, що батьки не змогли знайти свої паспорти і тому спірну квартиру і оформили на її сестру [PERSON] , яка по домовленості повинна була потім переоформити квартиру на батька [PERSON] . Вона разом з [PERSON] зареєструвалися у спірній квартирі, а в жовтні 2009 року у її присутності [PERSON] дзвонила батьку та просила його приїхати і переоформити спірну квартиру на себе. але останній чомусь приїхати не зміг, а в листопаді 2009 року [PERSON] познайомилася з молодим чоловіком, який почав на неї впливати, після цього наміри відповідачки змінилися і вона не захотіла переоформляти квартиру на батька позивача по справі та навіть почала намагатися висилити з квартири свою сестру. Вислухавши пояснення представника позивача,відповідача , третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.07.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) за ціною п`ятдесяти тисяч гривень. Зареєстрований в реєстрі під № 974. (арк.. спр.22-23). До суду надійшло письмове пояснення від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В.. яка підтвердила факт посвідчення нею договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), подані документи у нотаріуса сумніву не викликали, продавець підтвердив, що отримав грошові кошти до підписання договору. 28 грудня 2009 року [PERSON] було отримано дублікат договору купівлі-продажу спірної квартири у зв`язку з втратою оригіналу, (арк. спр. 57). У суду не викликає сумніву те, що договір купівлі-продажу спірної квартири був посвідчений нотаріусом у відповідності до чинного законодавства, однак суд враховує і те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та обґрунтувати свої позовні вимоги наданими суду доказами. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. . Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що у відповідачки [PERSON] не було наміру і можливості придбати у власність спірну квартиру, а волевиявлення придбати спірну квартиру у власність мав позивач [PERSON] , який не зміг цього зробити тільки з тих підстав, що на дату і час укладення договору купівлі- продажу не зміг знайти свій паспорт, посвідчення договору без якого у нотаріуса було не можливим. Підтвердженням наведеного є пояснення представника позивача [PERSON] , пояснення третьої особи [PERSON] , а також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду пояснила, що вони з чоловіком, позивачем [PERSON] за спільні кошти мали намір купити у м. Києві однокімнатну квартиру де могли б проживати їх дочки [PERSON] та відповідачка [PERSON] .. За погодженням подружжя договір купівлі-продажу мали оформити тільки на чоловіка [PERSON] але шукали квартиру вони з чоловіком спільно. Квартиру вони підібрали за оголошенням у газеті «Авізо». Квартира знаходилася у м. Києві в районі Теремки-2 і її вартість було вказано у сумі 55 тисяч доларів США, також за оголошенням вони знайшли брокера [PERSON] , яка зобов`язувалася надавати послуги під час оформлення угоди. Свідок [PERSON] разом з позивачем [PERSON] 22.07.2009 року оглядали спірну квартиру і навіть домовилися про зменшення ціни але тут з`явилися ще одні покупці і їм прийшлося погодити остаточну ціну за квартиру, яка складала еквівалент 55 тисяч доларів США. Тут же у квартирі було укладено договір завдатку з брокером продавця [PERSON] , якій було передано завдаток у розмірі сім тисяч вісімсот гривень, що складало півтора процента від ціни договору. Укладення договору купівлі-продажу було призначено на 29.07.2009 року і свідок разом з позивачем [PERSON] приїхали в м. Київ взявши з собою необхідні для оплати грошові кошти але коли необхідно було їхати до нотаріуса то виявилося, що вони з чоловіком не можуть знайти свої паспорти. Прийшлося їхати до нотаріуса без паспортів з метою відкласти укладення договору на після обідній час, щоб за цей час відшукати документи. Однак нотаріус відмовилася відкладати укладення угоди на після обіду і з метою не втратити суму завдатку та і саму квартиру, позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] домовилися, що покупцем у договорі буде записано [PERSON] , яка пізніше переоформить власність на квартиру на батька позивача [PERSON] , після чого вони з чоловіком сплатили повну вартість квартири з урахуванням завдатку у розмірі 452587 гривень продавцю [PERSON] , що було еквівалентно 55 тисячам доларів США. Грошові кошти на купівлю квартири вони з чоловіком збирали тривалий час, також вони продали нерухомість по місцю свого проживання, позичили 80 тисяч гривень у [PERSON] , які повернули після продажу належної їм на праві власності нерухомості, яку отримали у спадщину. Одразу після посвідчення договору купівлі-продажу квартири вони разом з [PERSON] пішли в БТІ і подали заяву на реєстрацію квартири, а після реєстрації оригінал договору позивач [PERSON] забрав собі. Переоформити право власності на спірну квартиру на [PERSON] не змогли, оскільки у дочки [PERSON] з`явися молодий чоловік, який почав її настроювати проти батьків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була брокером на стороні покупця, позивача у справі [PERSON] та надавала послуги по оформленню договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , згідно укладеного договору про надання послуг від 22.07.2009 року, вартість послуг було визначено як 5% від ціни квартири (21587 гривень, що є еквівалентом 2750 доларів США). У присутності свідка дружина позивача [PERSON] 22.07.2009 року передавала завдаток брокеру продавця [PERSON] , у сумі 7800 гривень, ціна спірної квартири згідно оголошення в газеті «Авізо» та домовленості між продавцем [PERSON] і [PERSON] складала еквівалент 55 тисячі доларів США. 29.07.2009 року свідок [PERSON] разом з [PERSON] його дружиною [PERSON] їх дочкою [PERSON] їздили до приватного нотаріуса Гончар Т.В. з метою відкласти посвідчення угоди купівлі-продажу квартири на після обіду, оскільки [PERSON] та його дружина [PERSON] не змогли знайти свої паспорти. Нотаріус не мала змоги перенести час укладення угоди і свідок була присутня при розмові між [PERSON] і відповідачкою [PERSON] де відбулася домовленість, що остання підпише договір купівлі-продажу, а потім зробить відчуження квартири на батька, позивача у справі. У її присутності [PERSON] розрахувався з продавцем [PERSON] за квартиру, оплата здійснювалася у гривнях по еквіваленту 55 тисячам доларів США з урахуванням раніше сплаченого завдатку. Як підтвердження того, що позивач [PERSON] вважав себе покупцем та власником спірної квартиру суд приймає до уваги те, що оригінал договору купівлі- продажу знаходиться у позивача, а відповідачка [PERSON] отримала дублікат договору купівлі-продажу внаслідок надання неправдивих даних нотаріусу про його втрату. Позивач [PERSON] зробив у квартирі ремонт та частково умеблював квартиру, що підтверджується наданими суду документами (арк..спр. 21). Позивач [PERSON] весь час здійснює оплату комунальних послуг та оплату за телефон, згідно наданих квитанцій (арк.хпр. 19-20). [PERSON] оплатив вартість квартири в сумі 452587 гривень, грошовими коштами, які належали йому спільно з дружиною [PERSON] . При цьому позивач у судовому засіданні підтвердив, що грошові кошти на придбання квартири вони з дружиною збирали тривалий час, а також продали: 15.07.2009 року належну їм на праві власності трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 121980,00 гривень, копія договору (арк.спр. 7-8); а 20.07.2009 року ще позичив 80 000,00 гривень у [PERSON] , копія розписки (арк.спр. 17). Щоб повернути борг [PERSON] 20.10.2009 року позивач продав отриманий у спадок житловий будинок [ADDRESS] за ціною 85353,00 гривень, копія договору (арк..спр. 6), розписка про повернення позики [PERSON] (арк.спр. 16), а також позивач [PERSON] 28.08.2009 року продав гараж в кооперативі «Південний» Нова Каховка, Херсонської області, копія довідки (арк..спр. 28). Водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка [PERSON] мала можливість оплатити реальну вартість купленої квартири, а витребувана судом довідка з ДПІ свідчить про те, що в період з 01 січня 2006 року по 29 липня 2009 року остання не мала доходів, які б дали їй можливість придбати спірну квартиру. Судом приймаються до уваги обставини викладені в договорі купівлі-продажу квартири але вказані обставини тільки відповідають домовленості між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , однак ці обставини не відповідають волевиявленню позивача [PERSON] як покупця квартири, тому правочин в частині покупця є удавним. Пояснення представника позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] , свідка [PERSON] , свідка [PERSON] узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі, тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення. Що стосується твердження третьої особи [PERSON] , про те, що квартиру продано за 50 тисяч гривень, то вказані твердження суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони спростовуються поясненнями, які були дані в судовому засіданні представником позивача, третьою особою [PERSON] та свідками [PERSON] , [PERSON] , а також інформацією даною в оголошенні у газеті «Авізо» випуск 21.07.2009 року: « [ADDRESS] , 30/14/7.5, кооператив, гостінка, хороший ремонт, кахель, склопакети, бронедвері, подвійний балкон, конс`єрж, хороший будинок, 55000у.е.», а також іншими оголошеннями в «Авізо» де вартість однокімнатних квартир в районі Теремки-2 вказана 55 тисяч доларів США і вище. Також твердження [PERSON] , щодо вартості проданої спірної квартири спростовуються наданим свідком [PERSON] договором про надання послуг, де вказано вартість послуг у сумі еквівалентній 2750 доларів США, що складає 5% від ціни договору, таким чином 100% ціни квартири відповідає еквіваленту 55 тисяч доларів США. Відповідно до ч.1,ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства,а також моральним засадам суспільства.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним. Відповідно до ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/ вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсності на підставах,встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним/оспорюваний правочин/. Відповідно до ст.. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає встановленими у судовому засіданні те, що позивач [PERSON] мав намір укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності продавцю [PERSON] за свої особисті кошти, які і перадв продавцю до підписання договору. Позивачем доведені ті обставини на які, він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідачка [PERSON] не надала суду будь-яких доказів, якіб свідчили, що вказана спірна квартира придбана нею за її особисті кошті, та те, що саме вона спочатку визначалася як покупець. Тому догововір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 29.07.2009 року в частині що стосується покупця є удавною угодою, укладеною з метою приховання справжнього покупця, а оскільки право власності [PERSON] на спірну квартиру не визнається, то є необхідність визнать за ним право влааності судовим рішенням. Суд урахувавши докази, які були дослідженні у судовому засіданні та проаналізувавши всі ці докази у сукупності, приходить до висновку, що необхідно позовні вимоги задовльнити у повному обсязі. Представник позивача відмовився від стягнення з відповідачки сплаченого державного мита та витрат з оплати іноформаційно-технічного забеспечення судового процесу, тому суд питання з розподілу судових витрат не розглядає.

Outcome: approved