Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

У жовтні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 12 грудня 1995 року її мати [PERSON], яка проживала у [INFO], склала заповіла, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, в рівних частках заповідала їй, [PERSON], та відповідачу [PERSON] 30 січня 2008 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно: житловий будинок № 17 по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області та земельну ділянку площею 0,3604 га, яка належала померлій матері на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 049421, виданого 17 липня 2002 року. Відповідно до ст. 1270 ЦК України вона звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала 01 квітня 2009 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку житлового будинку А-1, житловою площею 19,4 м2, та ? частку надвірних будівель і споруд: сарай Б, погріб Д, колодязь К, тротуар Т та огорожа N, що знаходяться за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 17, загальною вартістю 44968 грн. 16 квітня 2009 року комунальне підприємство Київської обласної ради Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації провело реєстрацію її права власності на ? частку вказаних житлового будинку та надвірних будівель і споруд. Що стосується спадкування належної матері [PERSON] земельної ділянки площею 0,3604 га, яка розташована у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17, то під час оформлення спадщини зясувалося, що 10 квітня 2007 року із цієї земельної ділянки [PERSON] згідно із договором купівлі-продажу продала 0,1111 га, наданих для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та 0,0389 га, наданих для ведення підсобного господарства. 15 серпня 2007 року відповідно до договору дарування, зареєстрованого за № 3016, [PERSON] подарувала 0,0714 га земельної ділянки для ведення підсобного господарства громадянину [PERSON]. Цього ж числа, згідно із договором дарування, зареєстрованим за № 3019, [PERSON] подарувала ще 0,1389 га земельної ділянки для ведення підсобного господарства відповідачу [PERSON] Вважає, що договір дарування від 15 серпня 2007 року за № 3019, який укладений між [PERSON] та [PERSON], є незаконним з наступних підстав. Відповідно до державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 049421 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,3604 га, яка розташована у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17, з якої: 0,2500 га надано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,1104 га для ведення підсобного господарства. Після продажу 10 квітня 2007 року частини земельної ділянки: 0,1111 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,0389 га для ведення підсобного господарства, у [PERSON] залишалося 0,1389 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,0714 га для ведення підсобного господарства. 15 серпня 2007 року згідно із договором дарування за № 3016 [PERSON] подарувала земельну ділянку площею 0,0714 га для ведення підсобного господарства [PERSON] Звідки у [PERSON] зявилася ще земельна ділянка площею 0,1389 га для ведення підсобного господарства, яка була подарована відповідачу [PERSON] є незрозумілим, оскільки після продажу 10 квітня 2007 року земельної ділянки 0,15 га (0,1111 + 0,0389) та дарування 15 серпня 2007 року земельної ділянки площею 0,0714 га у [PERSON] залишалась земельна ділянка площею 0,1389 га, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17. Незрозумілим є також і те, яким чином вона як власник ? частки житлового будинку та ? частки надвірних будівель, які знаходяться за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 17, має їх обслуговувати, оскільки для їх обслуговування у неї відсутня земельна ділянка. Згідно із ст. ст. 20, 21 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами місцевого самоврядування, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання угод щодо земельних ділянок недійсними. Крім того, відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. У 1.4 договору дарування за № 3019 вказано, що дарувальник [PERSON] стверджувала, що забудови на земельній ділянці площею 0,1389 га у селі Гоголів Броварського району по вулиці Ватутіна, 17, відсутні. Згідно із п. 1.5 цього договору обдарований [PERSON] особисто оглянув дану земельну ділянку, недоліків, які перешкоджають використанню її за цільовим призначенням, не має, що не відповідає дійсності. Більш того, дарувальник та обдарований проживали у житловому будинку № 17 по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області, були зареєстровані у ньому та їм було відомо, що на цій земельній ділянці знаходиться житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визначається судом недійсним. Виходячи з наведеного, [PERSON] не мала права укладати угоду щодо відчуження земельної ділянки площею 0,1389 га, наданої їй для обслуговування житлового будинку № 17 з господарськими будівлями по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області, оскільки земля призначена для обслуговування будинку та споруд, а також всупереч закону змінювати її цільове призначення. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Просила визнати на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1389 га, розташованої у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15 серпня 2007 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3019. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що [PERSON], склавши заповіт на імя позивача [PERSON], не мала права відчужувати належну їй земельну ділянку площею 0,1389 га, розташовану у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17, надану для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель за цією адресою, оскільки при спадкуванні [PERSON] частини будинку порушувалося її право на земельну ділянку. Вказана земельна ділянка подарована шляхом обману, договір дарування не відповідає вимогам законодавства, оскільки у ньому зазначено про відсутність будівель на земельній ділянці, що не відповідало дійсності. Договір дарування містить помилки та виправлення. Також у судовому засіданні вони пояснили, що на момент укладання оспорюваного договору дарування за № 3019 позивач [PERSON] власником житлового будинку № 17 по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області ще не була, на час укладання цього договору її права не порушувалися, проте порушуються зараз, оскільки позивач з 16 квітня 2009 року є власником ? частини будинку. Просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що договір дарування земельної ділянки площею 0,1389 га є дійсним, оскільки подарувати йому вказану земельну ділянку, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку та надвірних будівель, було особистим волевиявленням його матері [PERSON] Крім земельної ділянки, мати мала намір подарувати йому ще й належний їй житловий будинок № 17 по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області. Однак не зробила цього, бо документи на будинок на час укладання договору дарування земельної ділянки знаходилися у БТІ, а потім мати померла. Між ним та матірю [PERSON] була досягнута домовленість про те, що спочатку мати дарує йому земельну ділянку, а потім житловий будинок. Виправлення нотаріусом помилок та описок у договорі дарування не може бути підставою для визнання його недійсним. Права позивача [PERSON] оспорюваним договором дарування ніяким чином не порушувалися, бо вона власником частини житлового будинку на час укладання цього договору не була. Він не заперечує того, що на даний час позивач як співвласник житлового будинку має право на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належної їй частини житлового будинку, однак таких вимог в суді не заявлено. Просив у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] у судовому засіданні позов не підтримав та пояснив, що він 15 серпня 2007 року посвідчив договір дарування земельної ділянки площею 0,1389 га, укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Потім у цей договір дарування відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ним було внесено два виправлення описок щодо площі та цільового призначення земельної ділянки. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 049421, виданого 17 липня 2002 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,3604 га, яка розташована у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17, з якої: 0,2500 га надано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,1104 га для ведення підсобного господарства. 10 квітня 2007 року [PERSON] продала земельну ділянку загальною площею 0,15 га, з яких: 0,1111 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,0389 га для ведення підсобного господарства. 15 серпня 2007 року відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3016, [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0714 га для ведення підсобного господарства. Також 15 серпня 2007 року згідно із договором дарування, посвідченим також приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 3019, [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,1389 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Відповідно до заповіту від 12 грудня 1995 року [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала в рівних частках позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON]. 30 січня 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Із свідоцтва про спадщину за заповітом від 01 квітня 2009 року вбачається, що позивач [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала ? частину належного померлій житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17. 16 квітня 2009 року позивач [PERSON] зареєструвала за собою право власності на дану ? частку житлового будинку з надвірними будівлями у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Виходячи з наведеного, [PERSON] як власник земельної ділянки площею 0,3604 га мала право розпоряджатися нею на власний розсуд: продавати, дарувати, тощо. У ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом цієї статті під обманом слід розуміти свідоме умисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таких обставин у судовому засіданні не встановлено, тому позов [PERSON] про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1389 га, розташованої у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 17, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 15 серпня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3019, задоволенню не підлягає. Не встановлено у судовому засіданні також і того, що на час укладання договору дарування порушувалися права позивача [PERSON] Не заперечували цього в суді і обидва представники позивача. Не спростовує висновків суду і те, що у п. п. 1.4, 1.5 даного договору дарування зазначено про те, що будь-яка забудова на земельній ділянці відсутня, а також те, що у цей договір нотаріусом вносилися виправлення щодо площі та цільового призначення земельної ділянки. У ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] мала право на спадкування лише того майна, яке їй належало на день смерті, тобто належного померлій житлового будинку з надвірними будівлями. Разом з тим, згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Вимог про визнання за нею, [PERSON], права власності на земельну ділянку, на якій розташовані ? частка успадкованого нею житлового будинку із надвірними будівлями, позивач не заявляла. На підставі ст. ст. 15, 230, 316, 317, 319, 717, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225 ЦК України,

Outcome: dismissed