Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

02.06.2008 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 5-6) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2008 року було накладено арешт на домоволодіння, що знаходиться по вул. Достоєвського, 7-ау м. Дніпропетровську, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу /ВАЕ № 357676 реєстр 624 від 31.03.2003 року шляхом заборони нотаріусам укладати будь-які угоди стосовно цього майна, та заборони КП ДМБТІ видавати витяг з реєстру про реєстрацію права власності на це майно, та проводити його перереєстрацію до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 16) 21.08.2008 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та просила суд розглядати заявлений нею позов в одному провадженні із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 32, 35-38) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2008 року, постановленою у судовому засіданні, [PERSON] було притягнуто до участі у розгляді справи у якості третьої особи. (а.с. 50) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2008 року, постановленою у судовому засіданні, позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду в одному провадженні із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 50) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2010 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, було залишено без розгляду. (а.с. 172) 22 березня 2010 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності. (а.с. 191-192) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2010 року цивільну справу № 2-411/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про поділ майна подружжя та цивільну справу № 2-10102/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, було обєднано в одне провадження та обєднаній цивільній справі присвоєно номер № 2-411/10. (а.с. 184) Позивач [PERSON] у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та у судовому засіданні посилався на те, що 31.08.1986 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. У 1988 році позивач та відповідач [PERSON] отримали двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яку згодом приватизували. В 2003 році позивач та відповідач [PERSON] продали зазначену квартиру та за гроші від її продажу купили житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7а, право власності на який, за спільною згодою позивача та відповідача [PERSON], було оформлено на [PERSON] В квітні 2007 року сімейні стосунки між позивачем та відповідачем [PERSON] були припинені. За час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем та відповідачем [PERSON] було придбано житловий будинок загальною площею 112,1 кв.м. з господарськими будівлями та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7а. Згоди на добровільний поділ майна між позивачем та відповідачем [PERSON] не досягнуто, а тому позивач просив суд розподілити між ним та [PERSON] домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7-а, виділивши йому ? частину зазначеного домоволодіння, а саме: житлові кімнати 1-7, 1-8 та частину житлової кімнати 1-6, загальною жилою площею 33,9 кв.м, допоміжні приміщення: коридор 1-1, туалет 1-9, коридор 1-10, веранду, шафи 1-13, 1-14, частину передпокоїв 1-3, загальною жилою площею 22,3 кв.м., сарай Г, площею 10,9 кв.м., земельну ділянку площею 210,5 кв.м.; визнати за ним право власності на вказану ? частину домоволодіння, зобовязати відповідача [PERSON] зробити вхід у її половину будинку протягом 6-ти місяців. (а.с. 5-6, 179-180) У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що спірне домоволодіння повинно належати в рівних частках позивачу, відповідачу [PERSON] та [PERSON], оскільки всі троє прийняли участь у приватизації спільної квартири, яка в подальшому була продана та кошти від продажу якої частково були повернені сестрі відповідача [PERSON] [PERSON], яка надавала позивачу та відповідачу [PERSON] грошові кошти на придбання спірного домоволодіння. Окрім того, відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні пояснили суду, що при вирішенні питання про поділ спірного домоволодіння також необхідно враховувати інтереси малолітньої доньки позивача та відповідача [PERSON], яка також має право на частину спірного домоволодіння. Крім того, позивач не має правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності на частину спірного домоволодіння та земельної ділянки, відтак виділ часток в натурі не можливий без технічного висновку спеціаліста, а тому просили суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. (а.с. 216-217) Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, просила суд у задоволенні йог позову відмовити, посилаючись на те, що гроші на придбання спірного домоволодіння вона надавала особисто відповідачу [PERSON] під розписку, а позивач своїх грошових коштів у придбання спірного домоволодіння не вносив. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалася на те, що їй та її батькам [PERSON] та [PERSON] на підставі спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] по 1/3 частці кожному. 13.06.2003 року на підставі договору купівлі-продажу вказана квартира була продана. 31.03.2003 року [PERSON] та [PERSON] придбали спірне домоволодіння № 7а по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, право власності на яке було зареєстровано за її матірю [PERSON] На придбання спірного домоволодіння були витрачені в тому числі кошти, які були отримані [PERSON] та [PERSON] від продажу квартири, а відтак спірне домоволодіння має належати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, а тому позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння № 7а по вул. Достоєвського в м. Дніпропетровську. (а.с. 191-192) У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявлені зустрічні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову не заперечували та пояснили, що [PERSON] дійсно має право на частину спірного домоволодіння. Відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заявлених зустрічних позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірне домоволодіння було придбане за його особисті кошти та кошти, які він взяв у борг у свого брата. Також він вказував на те, що гроші від продажу квартири частково пішли на оплату навчання [PERSON] та окрім того, права останньої не порушувались, оскільки їй було надано для проживання домоволодіння по вул. Василевськогов м. Дніпропетровську та в усному порядку було надано дозвіл на оформлення домоволодіння на її імя. (а.с. 214-215) Третя особа за зустрічним позовом Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суду не повідомив. (а.с. 200) Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом [PERSON] та її представника, позивача за зустрічним позовом [PERSON], третю особу [PERSON], дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 31.08.1986 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 1426 та видано свідоцтво про шлюб. Після реєстрації вказаного шлюбу громадянці [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON], ці обставини підтверджуються копією відповідного свідоцтва про шлюб та не заперечувалися у судовому засіданні. (а.с. 7) У судовому засіданні також було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-КИ № 409632 від 01.02.1988 року. (а.с. 197) Судом також було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира [ADDRESS], ці обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін у судовому засіданні. (а.с. 204) Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.04.2003 року № 107/4, [PERSON] та [PERSON] було дозволено продаж частини квартири [ADDRESS], яка належить неповнолітній [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6/914-2000 від 21.12.2000 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів, що підтверджується копією зазначеного рішення. (а.с. 204) Судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 713, [PERSON] та [PERSON], діючі від свого імені та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], як її законні представники, продали квартиру № 78, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трохимових, буд. 62. Згідно п. 4 зазначеного договору, продаж квартири здійснено за 16\~926 грн., що підтверджується копією зазначеного договору. (а.с. 46, 194) У судовому засіданні також було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 624, [PERSON] продала, а [PERSON] купила домоволодіння № 7-а, розташоване на земельній ділянці 572 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Достоєвського. Відповідно до п. 2 зазначеного договору, продаж вчинено за пятдесят дві тисячі пятсот гривень, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору, ці обставини підтверджуються копією зазначеного договору. (а.с. 11, 40, 195) Судом встановлено, що право власності на домоволодіння по вул. Достоєвського, 7-а у м. Дніпропетровську зареєстровано у КП «ДМБТІ» за [PERSON] Азамімною, ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувалися сторонами у судовому засіданні. (а.с. 10, 41-45) У судовому засіданні також було встановлено, що [PERSON] з 04.08.2003 року зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копією його паспорту та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. (а.с. 8) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (2003 року), Сімейного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про розподіл між ним та [PERSON] домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7-а, виділивши йому ? частину зазначеного домоволодіння, суд виходив з того, що спірне домоволодіння хоча і було набуто [PERSON] та [PERSON] під час перебування у законному зареєстрованому шлюбі, має розглядатися не як обєкт права спільної сумісної власності подружжя, а як обєкт права спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], враховуючи, що воно було придбано замість іншого житла, яке належало останнім на праві спільної часткової власності за наслідками приватизації, а саме квартири [ADDRESS]. При цьому, суд також виходив з того, що при визначенні обсягу набутого подружжям майна, що є їх спільною сумісною власністю, обовязковому врахуванню підлягає як час набуття такого майна, так й підстави та джерела його придбання. З огляду на встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], набули право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] кожний, реалізувавши під час перебування у шлюбі своє право на приватизацію в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак, враховуючи приведені вимоги вказаного Закону, підстави та джерела придбання позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у власність відповідних частин квартири не дозволяють вважати таке майно в розумінні ст. 60 СК України таким, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тому, приймаючи до уваги, що спірне домоволодіння було придбано родиною [PERSON] для проживання замість належної їм за наслідками приватизації квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] в цій частині є необґрунтованими, однак вважає за необхідне задовольнити їх частково, визнавши за [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння № 7-а, яке розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську. Вирішуючи вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про виділення частки домоволодіння в натурі, зобовязання відповідача [PERSON] зробити вхід у її половину будинку протягом 6-ти місяців, суд виходить з того, що позивачем [PERSON] не було надано суду доказів можливості виділення частки домоволодіння в натурі, доказів наявності технічної можливості обладнання окремого додаткового входу у спірне домоволодіння, а також приймаючи до уваги, що влаштування такого входу фактично призведе до здійснення переобладнання та перепланування будинку, яке має провадиться лише за наявності відповідних дозволів на це компетентних органів та установ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та вважає за необхідне відмовити позивачу за первісним позовом та відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] у їх задоволенні позову в цій частині. Вирішуючи вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння № 7-а по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, суд виходить з того, що у судовому засіданні був встановлений факт того, що [PERSON] на праві власності належала частина квартири [ADDRESS], яка в подальшому була продана її батьками, а тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має право на відповідну частку у домоволодінні № 7-а, яке розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, яке було придбано її батьками замість вищевказаної квартири, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд також, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] приймає до уваги той факт, що про порушення своїх прав остання дізналася лише у червні 2008 року, оскільки на момент продажу її батьками належної їй частини квартири [ADDRESS] та придбання спірного домоволодіння, вона була неповнолітньою особою, а відтак не могла в повному обсязі розуміти юридичного значення дії її батьків та не була в повному обсязі наділена цивільною дієздатністю, а відповідно не мала обєктивної змоги захистити свої права, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності для звернення [PERSON] до суду з даним позовом нею пропущений не був. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, та враховуючи результат вирішення справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] судові витрати понесені позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] на користь останнього. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, та враховуючи результат вирішення справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності, суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідачів за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved