Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики, індексу інфляції, процентів за прострочення відповідачем грошового зобовязання та моральної шкоди. Свій позов мотивували тим, що у лютому 2006 року вони звернулись в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3-х процентів за місяць, суми індексу інфляції та трьох процентів річних. 18.07.2006 року рішенням Лубенського міськрайонного суду їх позовні вимоги задоволені в повному обсязі, зокрема стягнуто з відповідача заборгованість по договору позики у розмірі 54 700 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 19 134,98 гривень, 3% річних в розмірі 6 806,78 гривень, 3% за місяць, передбачених договором позики, (за 50 місяців) в розмірі 173 111, 87 гривень , а всього 253 753, 63 гривень. 07.12.2006 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області за результатами розгляду апеляційної скарги вищевказане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] суми 3-х процентів за кожен місяць прострочення повернення боргу, передбачених договором позики. Постановлено в цій частині нове рішення . Стягнуто з відповідача на користь позивачів 82050 грн. В інший частині рішення залишено без змін . Таким чином відповідно зменшено загальну суму стягнення до 162 691 грн. 76 коп. З моменту вступу рішення суду в законну силу і на теперішній час відповідачем свого зобовязання перед ними за договором позики не виконано, тобто суму позики не повернено, а тому, на думку позивачів, [PERSON] повинен нести цивільну відповідальність, передбачену за порушення зобовязання, а саме сплатити на їх користь проценти за договором позики (3% місячних), суму індексу інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобовязання. Крім цього, позивачі вважають, що діями відповідача, які виразилася в тому, що останній навмисно, не виконуючи рішення суду, принизив їх честь та гідність, внаслідок необхідності звертатися за захистом своїх інтересів до суду та органів ДВС, вони пройшли 35 судових засідань, не мають можливості використати свої кошти, сума позики втратила свою купівельну спроможність. Прохають стягнути з відповідача на свою користь 3% місячних за договором позики (15664 дні) в розмірі 84378 грн. 87 коп., індекс інфляції в розмірі 46284 грн. 95 коп., 3 % річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 7031 грн. 57 коп., 50 000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивачі не зявились, надіслали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі, на задоволення позовних вимог наполягають. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не зявилися без поважних причин, про час, місце розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні розписки, про причини неявки суд не повідомили . 07.10.2010 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 18.07.2006 року рішенням Лубенського міськрайонного суду (а.с.7-8)позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволені в повному обсязі, зокрема стягнуто з [PERSON] заборгованість по договору позики у розмірі 54 700 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 19 134,98 гривень, 3% річних в розмірі 6 806,78 гривень, 3% за місяць, передбачених договором позики, (за 50 місяців) в розмірі 173 111, 87 гривень , а всього 253 753, 63 гривень. 07.12.2006 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області за результатами розгляду апеляційної скарги вищевказане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] суми 3-х процентів за кожен місяць прострочення повернення боргу, передбачених договором позики. Постановлено в цій частині нове рішення . Стягнуто з відповідача на користь позивачів 82050 грн. В інший частині рішення залишено без змін (а.с.9-11). Таким чином відповідно зменшено загальну суму стягнення до 162 691 грн. 76 коп. З моменту вступу рішення суду про стягнення боргу по договору позики в законну силу і на час розгляду даної цивільної справи в суді, відповідачем свого зобовязання перед позивачами за договором позики не виконано, про що також свідчить довідка начальника ВДВС Лубенського МУЮ №10210 від 09.09.2010 року (а.с.23). Суд вважає, що підстав щодо задоволення позову в частині стягнення 3% місячних за договором позики (15664 дні) в розмірі 84378 грн. 87 коп. не має, оскільки з цього приводу Лубенським міськрайонним судом 18.07.2006 року та Апеляційним судом Полтавської області 07.12.2006 року вже прийнято рішення, якими стягнуто з відповідача на користь позивачів вищезазначена виплата. Разом з цим, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином . Як раніше судом зазначалось, на момент звернення позивачами до суду відповідач взятих на себе зобовязань сплатити суму боргу не виконав, а тому грошове зобовязання, незважаючи на відкриття виконавчого провадження, не може вважати таким, що припинило своє існування, оскільки глава 50 ЦК України такої правової підстави припинення зобовязань не передбачено. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що набранням законної сили рішенням суду не є підставою для припинення грошового зобовязання, а боржник несе обовязок відшкодувати інфляційні витрати, а також 3% річних від простроченої суми, у звязку з знеціненням неповернутих коштів за час до виконання рішення суду про стягнення грошового боргу, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи вищевикладену норму цивільного законодавства, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач у своєму запереченні. Отже, суд вважає, що 3% річних від простроченої суми та 3 % річних за прострочення грошового зобовязання слід стягнути з відповідача за останні 3 роки, тобто з 03.08.2007 року по 03.08.2010 року (до моменту звернення позивачами до суду), оскільки відповідач продовжує користуватися коштами позивачів і неналежно виконує свої зобовязання по договору позики. Суд погоджується із розрахунком позивачів щодо сум інфляційних та 3% річних від простроченої суми за період з 03.08.2007р. по 03.08.2010 р.(а.с.26) і вважає, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути індекс інфляції в розмірі 30810 гривень 87 копійок та 3 % річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 3385 гривень 41 копійки . Крім цього, відповідно до ст.60 ЦПК України позивачами не надано і судом не здобуто доказів того, що діями відповідача позивачам спричинено моральну шкоду, а тому в цій позовній вимозі слід відмовити за безпідставністю. З відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивачів та держави слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial