Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Позивач подала до суду позов до відповідача, в якому просить зобов»язати його власними силами та за власний рахунок знести гараж №186 площею 21,1 кв.м., а у випадку невиконання ним знесення гаражу дозволити позивачу здійснити знесення самостійно, та виключити запис про реєстрацію права власності [PERSON] на гараж №186, розташований за адресою м.Запоріжжі, вул.Сапожнікова, 3-а /або 5-б/ з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що капітальний гараж № 186, розташований на автостоянці № 22, що належить на праві власності [PERSON], є самовільно збудованим, оскільки був збудований без згоди власника та дозволу відповідних органів місцевого самоврядування, державної реєстрації земельної ділянки відповідач не здійснив, мотивуючи тим, що він є членом ОК «Дніпро» та саме туди сплачує витрати за утримання комплексу. Між тим ОК «Дніпро» ніколи не мав та не має на території комплексу жодної власності, не має він і права користування земельною ділянкою. Сам по собі факт членства відповідача в кооперативі не породжує правових наслідків у вигляді визнання за ним права власності на майно, оскільки ні відповідачу, ні кооперативу дозвіл на будівництво капітального гаражу не надавався. Крім того, [PERSON] ніколи не сплачував пай за гараж. Незважаючи на ці факт, відповідачу був виданий технічний паспорт на гараж №186 по вул.Сапожнікова /3-а/ 5-б в м.Запоріжжі, його право власності на цей гараж зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» та в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Незаконна реєстрація права власності сторонньої особи на обєкт нерухомості на території комплексу, на думку представника позивача, безпосередньо та очевидно порушує її права. Про здійснення реєстрації права власності на гараж позивачці стало відомо лише у липні 2009 року після отримання з Хортицького райсуду м.Запоріжжя копії позову [PERSON] з додатками, таким чином вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущений. На підставі викладеного, просить суд зобов»язати відповідача власними силами та за власний рахунок знести гараж №186 площею 21,1 кв.м., а у випадку невиконання ним знесення гаражу дозволити позивачу здійснити знесення самостійно, та виключити запис про реєстрацію права власності [PERSON] на гараж №186, розташований за адресою м.Запоріжжі, вул.Сапожнікова, 3-а /або 5-б/ з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними, оскільки будівництво капітального гаража № 186 було здійснено відповідачем ще до 2001 року на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування, які дозволили будівництво залізобетонних конструкцій, усі внески за будівництво сплачувались кооперативу «Дніпро» та добровільному товариству «Автомотолюбитель», будівництво гаражем відбувалося планово, на замовлення членів «Автомотолюбитель», пізніше було утворено кооператив «Дніпро», членом якого він є, та куди сплачує внески. Він правомірно оформив право власності на гараж № 186 та йому було видано відповідне свідоцтво. Місце під будівництво гаражу було отримане на законних підставах. Ця споруда збудована за власні кошти. Гараж зареєстровано в ОП ЗМБТІ та видано свідоцтво про право власності на гараж. З часу будівництва гаражу та його експлуатації ніяких претензій щодо гаражу та його експлуатації до нього висунуто не було. Колишніми власниками автостоянки № 22 право власності відповідача на гараж не оспорювалось, та реалізації права власності та права володіння [PERSON] земельною ділянкою він не заважає, бо [PERSON] взагалі не має відношення до його власності, а тому не вправі її оспорювати. Крім того, просить застосувати встановлений законом строк позовної давності, оскільки вважає, що він пропущений позивачкою без поважних причин, так як при укладенні договору купівлі-продажу автостоянки № 22 [PERSON] було достовірно відомо про наявність на одній території і гаражів членів ОК «Дніпро». Крім того, батько позивачки [PERSON], що одночасно є її представником, був засновником ЗАТ «Союзавто» з 1993 року, а тому йому було цілком достовірно відомо про будівництво капітальних гаражів на земельній ділянці по вул. Сапожнікова в м.Запоріжжі. Представник третьої особи - Запорізької міської ради у судове засідання не зявилась, надала письмові заперечення проти позову, в яких послалась на те, що згідно інформації управління Держкомзему в м.Запоріжжі від 30.03.2010 року № 01-03/1154 право власності на користування земельними ділянками по вул.Сапожнікова в м.Запоріжжі не оформлено, рішень Запорізької міської Ради щодо передачі земельної ділянки по вул.Сапожнікова 3-а, Сапожнікова 5-б в м.Запоріжжі в користування, власність, оренду не приймалось. Представник третьої особи ОК «Дніпро» та ЗОО «ВСА» [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що заявлені позовні вимоги судом задоволені бути не можуть, оскільки [PERSON] не надала доказів порушення будь-яких її прав, а також не обґрунтувала необхідність отримання у неї згоди на будівництво споруд, не надала суду документального підтвердження меж земельної ділянки, якою вона користується з комерційною метою, та зареєстрованого у встановленому порідку дозволу на користування, тобто у позивачки взагалі відсутнє право на звернення до суду із заявленими вимогами. Крім того, позивачкою пропущено строк позовної давності щодо викладених у позові обставин та розвитку правовідносин і не надано суду належних доказів причин пропуску строку та їх поважності. Адже договір купівлі-продажу майна був укладений [PERSON] ( [PERSON]/ [PERSON] ) 20 серпня 2004 року, а на той час на земельній ділянці площею 2,8 га вже було більше 400 гаражів, що можна було спостерігати як візуально, так і по документах БТІ. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області, в судове засідання не з»явився, надав суду письмові пояснення по суті позову, вказавши, що на земельній ділянці по вул.Сапожнікова в м.Запоріжжі рішенням Запорізької міської Ради №240/4 від 31.07.1987 року було дозволено встановлення лише типових збірно-розбірних залізобетонних і металевих гаражів і було заборонено влаштування фундаментів та погребів під гаражами, і на цей час відсутні відомості щодо здачі гаражу №186 в експлуатацію. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст.376 ЦК України якщо власник або користувач земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. \~ В судовому засіданні встановлено, що згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів №11/17 від 24.01.1985 року земельна ділянка була надана, а згодом відведена рішенням виконавчого комітету Запорізької обласної Ради народних депутатів Запорізькій обласній Раді ДТ «Автомотолюбитель УРСР», яка на теперішній час змінила назву - Запорізька обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів (ЗОО ВСА), для будівництва металевих гаражів та відкритої платної автостоянки для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни. /а.с.10/. На підставі зазначеного рішення Запорізькій обласній Раді добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» видано Державний акт на право постійного користування землею від 27.01.1986 року № 301. /а.с.35-37/. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.07.1987 року № 240/4 дозволено Запорізькій обласній Раді добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» будівництво типових збірно-розбірних залізобетонних гаражів на площадці по вул. Сапожнікова замість раніше передбачених металевих гаражів, та вирішено здійснювати суворий контроль за будівництвом та експлуатацією гаражів в частині заборони облаштування погребів та прийомом їх до експлуатації . На підставі договору купівлі-продажу № 123 від 6.12.2000 року майнового комплексу автостоянки № 22, укладеного ВАТ «АвтоТехСоюз», рішенням господарського суду Запорізькій області від 13.07.2001 року у справі №2/5/1041, право власності на цілісний майновий комплекс автостоянки № 22 по вул. Сапожнікова, 5-Б, до складу якого ввійшла будівля контрольно-пропускного пункту, допоміжні споруди вбиральня, огорожа (металева сітка), зливна яма, естакада, замощення визнано за Запорізьким міським обєднанням учасників дорожнього руху. 18.07.2002 року Запорізьке міське обєднання учасників дорожнього руху продає приватному підприємцеві [PERSON] цілісний майновий комплекс автостоянки № 22, що знаходиться у м. Запоріжжя вул. Г.Сапожнікова 5б, розташований на земельній ділянці 28788 кв. м. до складу якого ввійшла будівля контрольно- пропускного пункту, допоміжні споруди вбиральня, огорожа (металева сітка), зливна яма, естакада, замощення. 20.02.2004 року [PERSON] продав зазначений комплекс [PERSON]. 20.08.2004 року [PERSON], що діяв за дорученням [PERSON], уклав договір купівлі продажу зазначеного комплексу своїй доньці [PERSON]Г.( після укладення шлюбу [PERSON], а потім [PERSON]. Згідно умов зазначеного договору [PERSON] придбала майновий комплекс автостоянки № 22, що знаходиться в м.Запоріжжі по вул.Г.Сапожнікова 5б , загальною площею 67,9 кв.м., та розташований на земельній ділянці 28788 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташовані контрольно-пропускний пункт А., вбиральня В, паркан І, ворота 449,хвіртка 450, естакада ІІІ, ворота 454, замощення ІV, площею 15210 кв.м., зливна яма ІІ, замощення V, площею 3660 кв.м. /всі матеріали зазначених договорів купівлі-продажу на а.с.11-22/. Відповідач [PERSON] є членом ОК «Дніпро», що підтверджується відповідним посвідченням. /а.с.41-44/. В 1988 році відповідачем збудовано гараж, площею 21,2 кв.м.. Як пояснила представник відповідача та у письмових поясненнях представника ОК «Дніпро» будівництво залізобетонних гаражів на фундаменті ( у тому числі і спірний гараж № 186) велось організаційно, члени товариства тільки здавали кошти, а будівництвом цілком займалося ДТ «Автомотолюбитель УРСР», готуючи відповідні проекти та документацію. Дані обставини позивачем не спростовані та підтверджуються техпаспортом. Згідно з листом заступника начальника Управління містобудівної політики від 25.09.2002 року №1/39-528, гаражі ГЕК «Дніпро» мають бетонні фундаменти, а тому не є тимчасовими спорудами та підлягають реєстрації. Право власності на гараж № 186 було зареєстроване в ОП ЗМБТІ на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2003 року. В подальшому вказане рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя було скасоване, а позов [PERSON] ухвалою суду від 16.03.2010 року залишений без розгляду. 10.05.2001 року було складено технічний паспорт на гараж № 186, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Сапожнікова /3-а/ 5-б на імя [PERSON], згідно з яким вбачається , що гараж збудовано у 1988 році, гараж має оглядову яму та підвал./а.с.7/. ОК «Дніпро» був зареєстрований у відповідності до розпорядження голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради № 915 від 15.11.1995 року. /а.с.85-96/. Розпорядженням голови Хортицької райадміністрації Запорізької Міської ради № 116р від 30.06.2004 року до другої редакції статуту ГЕК «Дніпро» внесені зміни щодо юридичної адреси, вказана нова адреса: м. Запоріжжя вул. Георгія Сапожнікова 5-б. /а.с.97/. Згідно довідки Хортицької райадміністрації ОК «Дніпро», (до травня 2006 року - ГЕК «Дніпро») на підставі рішення міського голови від 25.05.2006 року № 192/1 зареєстроване [INFO]. Як встановлено постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19 березня 2003 року, ухваленою за позовом ПП [PERSON] до Запорізької Міської ради про зобовязання здійснити відведення земельної ділянки та видати Державний акт на право постійного користування землею, на спірній земельній ділянці, на якій розташований цілісний майновий комплекс автостоянки № 22, також знаходиться 447 металевих та капітальних гаражів членів ГЕК «Дніпро», на частину яких оформлено право власності рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради, 7 гаражів право власності визнано рішенням Хортицького місцевого суду м.Запоріжжя. гаражі членів кооперативу «Дніпро» і майно пп. [PERSON] знаходиться на одній земельній ділянці площею 28,8 кв.м. Вирішення питання відведення земельної ділянки можливе тільки після затвердження проекту розподілу території, погодженого між співвласниками./а.с.78-79/. Згідно з довідкою ОП ЗМБТІ № 8405 від 25.06.2010 року замощенням уважається спеціальне покриття вздовж зовнішнього боку стін будинку для захисту фундаментів від атмосферних опадів. Замощення виконується на власному фундаменті утрамбованому щебені по ущільненому ґрунтовому покриттю (глиняний замок) за допомогою бетонного чи асфальтобетонного покриття. Відповідно з матеріалів інвентарізаційно-реєстраційних справ не вбачається, що гаражі розташовані або не розташовані на замощенні./а.с.80/. Як вбачається зі сводного акту та схеми розташування об»єктів, усі спірні гаражі та автостоянка № 22 знаходяться на одній земельній ділянці розміром 28788 кв.м. На теперішній час обєкти зареєстровані за однією адресою :м.Запоріжжя вул.Сапожнікова 3а. В провадженні ОП ЗМБТІ перебуває одна інвентарна справа, заведена на майновий комплекс автостоянки № 22 та на 468 гаражів./а.с.104-108,80,84/. Згідно листа головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської Ради №4910 від 29.10.2009 року /а.с.9,/ пояснень представника Запорізької міської Ради/а.с.27-28/, інформації управління держкомзему в м.Запоріжжі №0103/1154 від 30.03.2010 року /а.с.30-31/, інформації ДП «Центр державного земельного кадастру» №22/86 від 28.01.2010 року /а.с.38/, листа Запорізького міського управління земельних ресурсів № Ко104/261 від 23.02.2007 року /а.с.69/ - оформлення права володіння або користування земельною ділянкою по вул.Сапожнікова в м.Запоріжжі ні за [PERSON] /[PERSON]/ С.Г., ні за [PERSON] не проводилось. Не визнано таке право і в усіх рішеннях судів, які відбулись щодо майнового комплексу автостоянки №22, і надані до матеріалів цієї справи. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не доведено той факт, що спірний гараж перебуває на асфальтовому покритті, що належить позивачці, чи на території її комплексу автостоянки № 22. Як зазначалось вище, на теперішній час земельна ділянка розміром 28788 кв.м. перебуває у користуванні ЗОО ВСА - третьої особи по справі. Державний акт на володіння земельною ділянкою від 27.01.1985 року є чинним. Право власності на земельну ділянку у сторін по справі ані у [PERSON], ані у [PERSON] належним чином не оформлено, тому доводи представника позивача, що ставши власником цілісного майнового комплексу автостоянки № 22 , до [PERSON] перейшло у відповідності до ст. 120 Земельного Кодексу України право на земельну ділянку розміром 28788 кв.м., і тому вона вправі як власник вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні усією земельною ділянкою, суд до уваги не приймає. Крім того, розпорядженням голови Запорізького міськвиконкому № 693 від 10 травня 1993 року було зареєстровано ЗАТ «СоюзАвто», серед засновників якого були ТОВ «Універсал» та ДТ «Автомотолюбитель УРСР», який передав до статутного фонду новоствореної організації за актом прийому-передачі частину своїх основних фондів. За переліком майна по вул. Сапожнікова у комплекс автостоянки гаражі не входять./а.с.70-85/. Поняття «цілісний майновий комплекс» зявилось у офіційному документі значно пізніше як визначення підприємства, а не нерухомості у рішенні Запорізького господарського суду від 13.07.01 Тобто на момент спорудження гаражу [PERSON] у 1988 ніякого «комплексу» взагалі не існувало. Таким чином, [PERSON], володіючи автостоянкою № 22, не надала доказів порушення її прав, як власника автостоянки, та доказів необхідності отримання у неї згоди на будівництво споруд, не надала суду документального підтвердження меж земельної ділянки, якою вона користується з комерційною метою, та зареєстрованого у встановленому порядку дозволу на користування, тобто доказів, що порушуються її права і гараж стоїть на території належної їй автостоянки. Згідно вимог ст. 256, 260 ЦК України та ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року строк позовної давності встановлюється у три роки. Позовна давність обчислюється з часу, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення своїх прав. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що оспорює також заяву позивача про те, що строк позовної давності в даному випадку не пропущений, бо порушення прав триває. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачка та її представник вважають, що при подачі цього позову ними не пропущений строк позовної давності, оскільки тільки влітку 2009 року з надісланої на адресу [PERSON]/[PERSON]/ С.Г. копії позовної заяви стало відомо, що право власності на гараж № 186 оформлено на [PERSON]. Такі доводи суд вважає хибними та до уваги не бере, оскільки вважає, що [PERSON], представник позивачки в інших справах та її батько /а.с.22,98/, мав можливість бути обізнаним про діяльність ЗАТ «Союзавто», в тому числі і про будівництво капітальних гаражів, в тому числі і відповідачем. Згідно наданого протоколу № 1 зборів засновників про утворення ЗАТ «СоюзАвто» від 19.02.1992 року вбачаться, що [PERSON] був комерційним директором ЗАТ «СоюзАвто» що свідчить про те, що [PERSON], який є батьком відповідачки та її представником не тільки у судах та відповідних компетентних органів місцевого самоврядування, а є фактично управляючим майновим комплексом автостоянки № 22, міг бути достовірно освіченим у діяльності ЗАТ «СоюзАвто»,(та його правонаступників), а також у будівництві гаражів, розташованих по периметру автостоянки № 22, на земельній ділянці розміром 28788 кв.м. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав намір оформити право власності на земельну ділянку, але йому було відмовлено та запропоновано згодити проект розподілу території між співвласниками. Як вбачається з тексту постанови апеляційного господарського суду від 19 березня 2003 року, [PERSON] брав участь у судовому засіданні, а тому вже на той час був обізнаний з тим, що на спірній території розташовані гаражі, на частину яких вже на той час було оформлено право власності, а тому повинен був попередити наступних власників автостоянки № 22 про ці факти. Крім того, право власності відповідача на гараж № 186 колишніми власниками автостоянки [PERSON] та [PERSON] не заперечувалося. [PERSON], отримуючи в серпні 2004 року у власність майновий комплекс автостоянки № 22, бачила наявність обєктів, розташованих на земельній ділянці, та бачила наявність капітальних гаражів, а тому повинна була зясувати підстави їх знаходження на земельній ділянці. Договір купівлі-продажу майна був укладений [PERSON] 20 серпня 2004 року, а на той час на земельній ділянці площею 2,8 га вже було більше 400 гаражів, що можна спостерігати як візуально, так і по документах БТІ . Таким чином, оскільки позивачем суду не надано об»єктивних доказів того, що гараж №186, який належить [PERSON], об»єктивно є перешкодою [PERSON] в користуванні та володінні належним їй майновим комплексом автостоянки №22 по вул.Сапожнікова в м.Запоріжжі і вона має право у відповідності до ст.376 ЦК України заявити позовні вимоги щодо визнання цього гаражу самочинною будівлею та усунення їй такої перешкоди шляхом її знесення, а також щодо виключення запису про реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний гараж з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, і, крім того, вказані позовні вимоги заявлені нею за спливом строків позовної давності, встановлених ЦК України для звернення за захистом своїх порушених прав, тому її позов задоволений бути не може.

Outcome: dismissed