Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - кафе «Смак» по вул. Сонячна, 19 в смт Чорноморське Комінтернівського району Одеської області, укладений між сторонами 05.08.2010 року та визнати за ним право власності на вказане майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставах, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно належним чином, причину неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документах і доказах. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що в серпні 2010 р. між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] - з іншої, досягнута угода про купівлю - продаж кафе «Смак» по вул. Сонячна, 19 в смт Чорноморське Комінтернівського району Одеської області. [PERSON] вказаний обєкт нерухомого майна належить на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №1482/05 від 05.05.2005 року (а.с.13). Вказане рішення суду у встановленому законом порядку зареєстровано в Комінтернівському РБТІ, номер запису 41 в книзі 232, підтвердженням чого є відповідний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.08.2010 року (а.с.12). 05.08.2010року на виконання досягнутих домовленостей між сторонами укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.6). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» п.13 вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно з п.3.2 укладеного Договору від 05.08.2010 року сторони домовились про те, що право власності на майно виникає у Покупця з моменту державної реєстрації права власності у відповідності з нормами діючого законодавства. Також згідно з п.6.5 укладеного Договору від 05.08.2010 року встановлено, сторони подають цей договір для нотаріального посвідчення на протязі 3-х робочих днів з дати його укладання (а.с.7). Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. 10.08.2010року [PERSON] звертався до відповідачки з письмовою заявою, в якій просив виконати умови п.6.5 Договору та зявитись до нотаріальної контори для його посвідчення (а.с.11). У зв'язку з тим, що [PERSON] довгий час ухилялась від нотаріального посвідчення договору, позивач [PERSON] 02.09.2010 року повторно звернувся до відповідачки з проханням прибути до приватного нотаріуса [PERSON] 06.09.2010 року з метою нотаріального посвідчення договору, підтвердженням чого є телеграма (а.с.9-10). Проте, відповідачка повторно не прибула до нотаріуса для посвідчення договору, у звязку з чим [PERSON] вимушений був звернутися до суду із позовними вимогами, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання покладених на неї зобовязань та посвідчити договір, укладений між сторонами в нотаріальному порядку не можливо. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ч.1 і 2 ЦК України - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Відповідно до Акту приймання-передачі майна від 06.08.2010 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність майно - кафе «Смак» по вул. Сонячна, 19 в смт Чорноморське Комінтернівського району Одеської області (а.с.8). Як вказано в розділі 2 Договору від 05.08.2010 року розписці від 29.04.2005 р. [PERSON] в повній мірі виконав покладені на нього обовязки, а саме передав встановлені в договорі грошові кошти в сумі 145533,00 грн. за кафе, таким чином, зі своєї сторони, належним чином виконавши умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 655 ЦК України визначено поняття договору купівлі-продажу, відповідно до якого одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. В даному випадку, суд приходить до висновку про те, що всі вимоги щодо істотних умов договору сторони виконали, а саме, відповідач отримала встановлені в договорі грошові кошти, а позивач прийняв у власність по акту приймання-передачі та користується кафе, що в даному випадку є підтвердженням фактичного виконання умов договору купівлі-продажу. Проте, ст. 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін. Для даного виду договору встановлено обовязкове нотаріальне посвідчення договору (ст.657 ЦК України). Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. При таких обставинах суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки його вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сплачене позивачем державне мито та ІТЗ судового процесу. На підставі викладеного вище, вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202-205, 207-209, 220, ч.3 ст.331 626-632, 638-640, 655-658, 663 ЦК України,

Outcome: approved