Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАMWGA 00000001 від 20 листопада 2007 року в розмірі 80109,34 гривень звернути стягнення на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] шляхом її продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу та наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу також просить виселити відповідача та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те що, відповідно до кредитного договору № НАMWGA 00000001 від 20 листопада 2007 року позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 14000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 листопада 2010 року. Відповідач обовязки за кредитним договором не виконує, тому станом на 12 лютого 2009 року утворилась заборгованість у сумі 10403,81 доларів США що складає 80109,34 гривні за курсом національного банку України 7,70 станом на 12.02.2009 року. В забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором відповідач уклав з позивачем договір іпотеки № НАMWGA 00000001 від 20 листопада 2007 року та надав в іпотеку квартиру розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа. [ADDRESS]. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності та постановити заочне рішення у разі відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, тому за згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту № НАMWGA 00000001, відповідно до умов якого позивачем - відповідачу були надані грошові кошти для цільового характеру використання, у сумі 14000,00 доларів США та відповідач прийняв на себе зобовязання щодо погашення суми заборгованості за кредитом зі сплатою 11,04 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 19 листопада 2010 року, про що свідчить договір кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідач уклав з позивачем договір іпотеки від 20 листопада 2007 року та надав в іпотеку квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], про що свідчить договір іпотеки посвідчений 20 листопада 2007 року нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], реєстр № 7231. Позивач свої зобовязання по кредитному договору № НАMWGA 00000001 від 20 листопада 2007 року щодо позивача виконав та на підставі анкети-заяви відповідача відкрив картрахунок № [NUMBER] на кредит та перерахував кошти на рахунок відповідача в сумі 14000,00 доларів США, які були видані відповідачу. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, тому станом на 12 лютого 2009 року утворилась заборгованість у сумі 10403,81 доларів США що складає 80109,34 гривні за курсом національного банку України 7,70 станом на 12.02.2009 року, що складається з 10162,89 доларів США заборгованість за кредитом, 1943,51 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом, 18,41 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання, про що свідчить розрахунок заборгованості. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання відповідно до умов кредитного договору, суд вважає що сума боргу за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» термін «іпотека» визначене як вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Відповідно статті 39 вказаного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно від свого імені будь-який особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Умовами п. 16.7 договору іпотеки квартири від 20 листопада 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором кредиту, позивач має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання щодо сплати позивачу коштів за договором кредиту не виконав та має заборгованість у розмірі 80109,34 гривень, а умовами надання кредиту передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання відповідачем умов договору кредиту, вимоги позивача про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки та надати право позивачу на продаж предмету іпотеки будь-якій особі- покупцеві та за рахунок продажу предмету іпотеки стягнути заборгованість за кредитним договором. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей та одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, а також згідно з ч. 1 ст 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Позовні вимоги щодо виселення відповідача з квартири, що є предметом іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач у вказаній квартирі проживає при цьому позивач у позові вказує місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS]. В частині позовних вимог щодо зняття позивача з реєстрації у квартирі, що є предметом іпотеки позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.ст. 7; 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі, протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 809 гривень 59 коп., про що свідчить платіжне доручення від 16 лютого 2009 року та оплачені витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у сумі 120.00 гривень про що свідчать платіжне доручення від 16 лютого 2009 року та від 10 листопада 2009 року. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial