Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

До суду з позовом звернулася позивачка, в якому просить суд визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Олевською державною нотаріальною конторою від 19.10.1998 року № 3034 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого Олевською державною нотаріальною конторою від 19.10.1998 року № 3021 по яких [PERSON] отримав спадщину після померлої [PERSON] недійсними та визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, що залишилося після померлої 03.01.1996 року її матері [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними побудовами по вул.Леніна, 69 в с.Комсомольське Олевського району Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали із підстав викладених у позовній заяві та просять суд задовольнити позовні вимоги повністю мотивуючи тим, що мати позивачки [PERSON] заповітом від 27.03.1990 року спочатку заповідала все своє майно своїм дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Але в звязку з тим, що позивачка постійно проживала з своєю матірю [PERSON], та доглядала її, остання 18.12.1995 року склала новий заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з усіма прибудовами, який заповідала своїй дочці [PERSON], та який було нотаріально посвідчено виконавчим комітетом Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області за реєстром № 9. Вважають, що заповіт, який було складено [PERSON], пізніше, тобто 18.12.1995 року повністю скасовує заповіт, який мав місце раніше, тобто 27.03.1990 року, і у звязку з чим свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, за якими [PERSON], був спадкоємцем спадкового майна померлої [PERSON], слід визнати недійсними, оскільки вони видані особі, яка не мала права на спадкування. Представник Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області у судове засідання не зявився, але надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечує проти задоволення позову позивачки. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], у судовому засіданні заявлений позов [PERSON], не визнала та надала суду пояснення про те, що дійсно [PERSON], доглядала до дня смерті свою покійну матір [PERSON]. Після смерті [PERSON], спадщину прийняв її син [PERSON]. Вважає, що [PERSON], прийняв зпадщину законно, а про існування іншого заповіту [PERSON], відомо не було. На даний час [PERSON], помер, але за життя [PERSON], також склав заповіт на користь її довітителя [PERSON], щодо всього свого майна. Як встановлено в судовому засіданні, 03 січня 1996 року померла мати позивачки [PERSON], яка до дня смерті постійно проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON], виданим Комсомольською сільською радою Олевського району Житомирської області серії І-ТП, № 052081 від 04.01.1996 року. Після смерті матері позивачки [PERSON], залишилося майно, а саме: житловий будинок, розташований в с.Комсомольське по вул.Леніна, 69 Олевського району Житомирської області, що стверджується копією технічного паспорту на житловий будинок. За життя [PERSON], 27.03.1990 року, склала заповіт відносно всього майна де б воно не було і з чого б воно не складалося жилий будинок з усіма прибудовами своїм дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що стверджується копією заповіту № 4 від 27.03.1990 року зареєстрованого Комсомольською сільською радою Олевського району Житомирської області. 18.12.1995 року, мати позивачки, склала новий заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з усіма прибудовами, який заповідала своїй дочці [PERSON], який було нотаріально посвідчено виконавчим комітетом Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області за реєстром № 9. 03.01.1996 року [PERSON] померла і з того часу відкрилася спадщина. Позивачка є спадкоємцем за заповітом, що стверджується копією заповіту від 18 грудня 1995 року зареєстрованого в реєстрі за № 9. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 27.04.2009 року, встановлено факт відносно складення заповіту 18.12.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9 Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області [PERSON], про що відповідно до довідки Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області за № 65 від 18.03.2010 року, в книзі реєстрації нотаріальних дій зроблено запис № 23 від 14.12.2009 року. На час смерті [PERSON], позивачка постійно проживала з останньою, доглядала свою матір до дня її смерті, проводила поховання [PERSON], і після її сметрі фактично прийняла спадщину та на даний час доглядає за будинком № 69 по вул.Леніна в с.Комсомольське Олевського району Житомирської області, що стверджується довідкою № 111 від 11.05.2010 року Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області. Однак при зверненні позивачки із заявою до державного нотаріуса Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо оформлення спадщини за заповітом після померлої [PERSON], позивачці [PERSON], було відмовлено, оскільки на спадкове майно після померлої [PERSON], а саме: житловий будинок по вул.Леніна, 69 в с.Комсомольське Олевського району Житомирської області, оформлено право власності на ? частини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Олевською державною нотаріальною конторою за № 3034 від 19.10.1998 року та право власності на ? частини зазначеного будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Олевською державною нотаріальною конторою за № 3021 від 19.10.1998 року по яких [PERSON] отримав спадщину після померлої [PERSON], що стверджується відповіддю державного нотаріуса Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області за № 23 від 05.02.2010 року та відповіддю Коростенського МБТІ Житомирської області за № 126 від 25.01.2010 року. 17.02.2008 року [PERSON] помер, але за життя [PERSON], 28.07.2000 року, склав заповіт відносно всього майна де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі належну йому ? частину житлового будинку, що знаходиться в с.Комсомольське, Олевського району Житомирської області по вул.Леніна, 69, разом із земельною ділянкою, наданою для обслуговування цього ж житлового будинку та господарських будівель заповідав [PERSON], що стверджується копією заповіту № 1674 від 28.07.2000 року зареєстрованого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що дані правовідносини врегульовані ст.544 ЦК України (в редакції 1963 року), з якої слідує, що заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської ради, яка вчиняє нотаріальні дії. Крім того, у статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) зазначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із довідки № 1577 від 10.12.2008 року (справа № 2-325/2009 року Олевського районного суду), виданої Комсомольською сільською радою та довідки № 111 від 11.05.2010 року, виданої тією ж сільською радою слідує, що [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла будинок та прибудинкові споруди протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та здійснює догляд за будинком. Разом з тим відповідно до ст.1301 ЦК України (в редакції 2004 року), слідує, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видано, не мала права на спадкування, а також і в інших випадках встановлених законом. Частиною 3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування передбачено, що відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді коли особа, якій воно видане не мають права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Тощо. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком № 69 з надвірними будівлями по вул.Леніна в с.Комсомольське Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлій [PERSON] повністю підтверджене, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку оформленням спадщини особою, яка не мала права на спадкування, а також відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлій [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивачка є дочкою померлої [PERSON], яка своє майно заповідала 18.12.1995 році [PERSON], і у звязку з чим позивачка має право, як спадкоємець за заповітом на спадкування спадкового майна за заповітом, оскільки спору відносно недійсності заповіту від 18.12.1995 року не має. На підставі викладеного та

Outcome: approved