Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

У листопаді 2009 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області, Ленінський РВ ЗМУ УМВС України, Управління Державного казначейства України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. В позові зазначав, що 19.02.2004 року відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, і 20.02.2004 р. відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України., згодом його дії були перекваліфіковані на ч.2 ст. 368 КК України. Під час досудового слідства, у [PERSON] було вилучено кошти в сумі 3 500 грн., які були визнані речовими доказами по справі, та було накладено арешт на 1/3 частини належної йому квартири [ADDRESS]. 19.12.2005 року вироком Ленінського районного суду, [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.364 КК України, за ч.1 ст.368 КК України виправдано. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.04.2006 р. вирок Ленінського районного суду був скасований и справа повернута для проведення додаткового розслідування. Після проведення додаткового розслідування, справа знову була направлена на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. 29.11.2006 р. ухвалою Ленінського районного суду справа повернута прокурору Ленінського району для проведення додаткового розслідування . 31.10.2007 р. прокуратурою Ленінського району дії [PERSON] було перекваліфіковано на ч.2. ст. 192 КК України та справу направлено до Ленінського РВ ЗМУ УМВС України. Після неодноразових звернень до посадових осіб Ленінського РВ ЗМУ УМВС України, [PERSON] було надана копія постанови про закриття кримінальної справи від 10.11.2007 р, в якій було зазначено про скасування підписки про невиїзд та про скасування арешту майна. Однак в цій постанові не було вирішено питання про повернення вилучених грошових коштів у сумі 3\~500 грн. та не розяснено куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодування шкоди і поновлення порушених прав. У січні 2009 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса та дізнався, що його квартира знаходиться до цього часу під арештом 05.02.2009 р. [PERSON] звернувся зі скаргою до прокуратури Запорізької області на незаконні дії органів дізнання та прокуратури, яка була направлена до прокуратури Ленінського району. 11.03.2009 р. постановою прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя постанова слідчого Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України про закриття вище зазначеної справи була скасована, справа повернута до Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України. 13.05.2009 р. [PERSON] знову звернувся зі скаргою до прокуратури Запорізької області, в якій просив скасувати вищезазначену постанову прокуратури Ленінського району. 15.05.2009 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПК України, та в постанові зазначено, повернути [PERSON] вилучені грошові кошти в сумі 3\~500 грн., та скасувати накладений арешт на майно. Внаслідок незаконних дій з боку органів прокуратури позивач відчув моральні й фізичні страждання, що було викликано приниженням його гідності, самоповаги, ділової репутації. Тому вважає, що незаконними діями притягнення до кримінальної відповідальності йому була завдана моральна шкода, яку він оцінив в 122\~686,30 грн. Позивач зазначає, що йому також спричинена майнова (матеріальна) шкода яка складається з втраченої заробітної плати 45\~425,33 грн., незаконно вилучених грошових коштів з урахуванням інфляції 6\~412,00 грн., та оплати за здійснення запиту до Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 61,00 грн. Позивач просив суд стягнути за рахунок Державного бюджету майнову (матеріальну) шкоду в розмір майнової шкоди 51\~898,33 грн. та моральну (немайнову) в розмірі 122\~686,30 грн., та зняти арешт з належної йому 1/3 квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні Позивач уточнив свої позовні вимоги зазначивши у якості співвідповідача прокуратуру Запорізької області та Головне Управління УМВС України в Запорізькій області. Представник прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя подала заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що позовні вимоги [PERSON]М не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у звязку з недотриманням позивачем порядку відшкодування матеріальної шкоди, передбаченого Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Згідно з пунктами 11 Положення для визначення розміру шкоди, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів. Пунктом 12 Положення передбачено, що у місячний термін з дні звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову. З урахуванням зазначених вимог законодавчих актів для визначення розміру матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку, конфіскованих грошових коштів [PERSON] повинен був звернутись до Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. Однак, наведені вимоги законодавства позивачем не дотримано, тому справа в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у звязку із чим просить суд закрити провадження у справі в цій частині. Щодо визначення розміру моральної шкоди представник зазначила, що [PERSON] не надано жодних доказів причинення йому моральної шкоди при перебуванні під слідством, спричинення шкоди діловій репутації, завдання душевного болю та страждань через накладення арешту на майно, тому просила суд у частині стягнення моральної шкоди [PERSON] відмовити в повному обсязі. Крім того, повідомила, що прокуратура Ленінського району м. Запоріжжя не включена до ЄДРПОУ, отже, не є юридичною особою, у звязку з чим не може бути відповідачем у даній справі. Представник прокуратури Запорізької області в судовому засіданні заперечувала проти позову, та просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON]М в повному обсязі. Представник Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області подала заперечення на позовну заяву, в яких просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON]М в повному обсязі, та під черкнула, що позивач не надав доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, втрат не майнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, не надано доказів заподіяння йому страждань, застосування до нього фізичного або психічного впливу органами досудового слідства, прокуратури. Представник Головного управління УМВС в Запорізькій області в судовому засіданні заперечував проти позову, та просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON]М в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд дійшов такого висновку. В силу положень ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконного накладення арешту на майно, та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, та інше. Судом установлено, що 19.02.2004 року відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, і 20.02.2004 р. відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України., згодом його дії були перекваліфіковані на ч.2 ст. 368 КК України. Під час досудового слідства, у [PERSON] було вилучено кошти в сумі 3 500 грн., які були визнані речовими доказами по справі, та було накладено арешт на 1/3 частини належної йому квартири [ADDRESS]. 19.12.2005 року вироком Ленінського районного суду, [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.364 КК України, за ч.1 ст.368 КК України виправдано. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.04.2006 р. вирок Ленінського районного суду був скасований и справа повернута для проведення додаткового розслідування. Після проведення додаткового розслідування, справа знову направлено на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. 29.11.2006 р. ухвалою Ленінського районного суду справа повернута прокурору Ленінського району для проведення додаткового розслідування . 31.10.2007 р. прокуратурою Ленінського району дії [PERSON] було перекваліфіковано на ч.2. ст. 192 КК України та справу направлено до Ленінського РВ ЗМУ УМВС України. 10.11.2007 р. кримінальна справа відносно [PERSON] було закрита за відсутністю в його діях складу злочину. В постанові було зазначено про скасування підписки про невиїзд та про скасування арешту на майно. 11.03.2009 р. прокуратурою Ленінського району м. Запоріжжя постанова від 10.11.2007 р. про закриття кримінальної справи скасована, а справу направлено до Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України, оскільки слідчим не вирішено питання щодо долі речових доказів та майна, на яке було накладено арешт. 15.05.2009 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПК України, та в постанові зазначено, повернути [PERSON] вилучені грошові кошти в сумі 3\~500 грн., та скасувати накладений арешт на майно. Лише сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності спричиняє виникнення моральної шкоди, оскільки в період перебування під слідством (попереднім та судовим) особа зазнавала ряд обмежень в пересуванні, вільного обрання свого місця перебування та проживання, переживала за свою подальшу долю. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимоги розумності та справедливості, як того вимагає ч. З ст.23 ЦК України. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд виходить з положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України .від 31 березня 1995р. №4 ..Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якої крім урахуванням характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазначала особа, необхідно виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд враховує, що період перебування під слідством з 19.02.2004 по 31.07.2007, а на протязі 2008-2009 років, прокуратурою та Ленінським РВ процесуальних дій щодо позивача не здійснювалось, його нормальний життєвий зв'язок та громадське життя на протязі цього періоду не порушувалося. Зважаючи на зазначене та враховуючи моральні страждань, які все таки зазнав [PERSON] у зв'язку з незаконним порушенням кримінальної справи, обранням міри запобіжного заходу - підписки, про невиїзд, відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діянні складу злочину, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку розмір моральної шкоди, становить (630 грн. х 41 м.12 дн..) - 26\~000 грн. Згідно ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Розмір сум, які підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт. Органами досудового слідства відсторонення [PERSON] від роботи не проводилося. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано будь-яких доказів спричинення йому матеріальної шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Посилання позивача, що він був звільнений з ВАТ «Запоріжтрансформатор» за ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків, тому що адміністрація підприємства повірила в правдивість незаконних звинувачень не приймається до уваги. Оскільки позивач звертався до Орджонікідзевського суду м. Запоріжжя про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.09.2007 р. [PERSON] було поновлено на посаді та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Верховного Суду України рішення скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.05.2008 р. стягнуто з ВАТ «Запоріжтрансформатор» на користь [PERSON] за час вимушеного прогулу заробітну плату у сумі 15\~783 грн. 42 коп. Рішенням Орджонікідзевського суду м. Запоріжжя від 21.11.2008 р. стягнуто з ВАТ «Запоріжтрансформатор» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 2 034 грн. , яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області та Верховного Суду України. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення на його користь грошової суми не отриманої ним внаслідок вилучення грошової суми та неможливості отримати з неї прибуток. Вимоги позивача в цій частині недоведені. Його доводи з приводу порушення прав внаслідок вилучення зазначеної грошової суми враховані при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги щодо зняття арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, так як постановою про закриття кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПК України від 15.05.2009 р. арешт з зазначеної частини квартири скасований.

Outcome: partial