Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-19 00:00:00

16 липня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 26.06.1996 року відділі РАГС Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу за №272. У позивачки це другий шлюб, в якому у них народились діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Крім того, у позивачки є ще одна дитина від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в них не склалось, через постійні сварки, безвідповідальне ставлення до своїх батьківських обовязків з боку відповідача та їх невиконання, шлюбні стосунки між ними з жовтня 2005 року, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного та того, що примирення між ними є неможливим, позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягала позивачка. В судове засідання позивачка зявилась, позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 26.06.1996 року укладено та зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом РАГС Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №272. У позивачки це другий шлюб. В шлюбі народились двоє дітей: донька [PERSON] (14.11.2002 р.н.) та син [PERSON] (23.12.1996 р.н.). З наданих в ході судового розгляду пояснень позивачки, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вона відмовляється від примирення. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору щодо місця проживання дітей немає, діти залишаються проживати з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 17 грн. 00 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. Державне мито при реєстрації розірвання шлюбу слід покласти на відповідача.

Outcome: approved