Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

24.03.2010 року до суду надійшла вищевказана цивільна справа після розгляду в апеляційній інстанції. Рішення в частині стягнення з ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, і справа в цій частині направлена на новий розгляд, в решті рішення залишено без змін. В позовній заяві вказано, що з 07.05.06 по 25.12.06 року позивач працював пожежником хлібоприймальної дільниці у відповідача. Підприємство заборгувало йому 1500 грн. Незважаючи на неодноразові усні звернення про виплату заборгованості по заробітній платі йому в цьому було відмовлено. Позивач вважає дії ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський КХП незаконними. Крім того, вказує, що з вини відповідача йому завдана моральна шкода, так як він був позбавлений матеріального забезпечення, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації матеріального забезпечення себе, і членів його родини. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 1500 грн., а також стягнути компенсацію за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Рішенням суду від 13.01.2010 року з відповідача стягнуто вищевказану суму заборгованості та моральну шкоду і рішення в цій частині апеляційною інстанцією залишено без змін. Позивач подав заяву до суду про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що зазначаючи в первинній заяві - «стягнути з відповідача на мою користь компенсацію за весь час затримки розрахунку», він мав на увазі стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день винесення рішення суду, тобто по 13 січня 2010 року. Заява позивача оголошена в судовому засіданні і представник відповідача не заперечив проти її прийняття та розгляду справи в зазначеному обсязі в даному судовому засіданні. Судом ухвалено прийняти уточнення позивачем позовних вимог, та, зважаючи на те, що представник відповідача не заперечив проти подальшого розгляду справи, продовжити розгляд справи. Представник відповідача позов не визнала. В його задоволенні просила відмовити, вважаючи, що вони позивачем не доведені. Дослідивши та з'ясувавши всі обставини справи на підставі наявних у ній доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за неї. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР визначено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Статтею 24 цього ж закону визначено строки виплати заробітної плати, яка виплачується не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, і що своєчасність та обсяги її виплати не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів і їх черговості. Аналогічні положення містить ст. 115 КЗпП України. Стаття 110 КЗпП України, крім того, зобов'язує власника підприємства регулярно повідомляти працівника про розміри його заробітної плати. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган мають виплатити у вказаний вище строк не оспорювану суму. З поданої позивачем позовної заяви (а.с.1) та копії трудової книжки (а.с.2) вбачається, що у відповідача позивач працював з 07.05.06 по 25.12.06, а тому розрахунок мав бути проведений 25.12.06, а відповідно довідки ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський комбінат хлібопродуктів заборгованість по заробітній платі перед ним за період з 01.11.06 по 25.12.06 становила 1524 грн. 26 коп. (а.с.17). Стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні і вказує, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Представник відповідача надав суду документи на обґрунтування того, що вини відповідача у невиплаті розрахункових немає. Однак, згідно ст. 117 КЗпП України, закон не передбачає будь-яких поважних чи інших причин щодо невиплати розрахункових у строки встановлені законодавством. Доведення підприємства до банкрутства, втрата бухгалтерських та облікових документів, навпаки, підтверджує вину власника підприємства у неналежному виконанні вимог закону та своїх обов'язків. Тому посилання представника відповідача на вказані обставини, як на підставу для звільнення від сплати передбачених працівникові платежів суд не визнає обґрунтованою підставою для відмови в позові в цій частині. Відповідно до ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданими відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається правами на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.3 ст.27 ЦПК України кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази мають бути надані або про них має бути повідомлено суд до або під час попереднього судового засідання. Статтею 213 ЦПК України визначено, що законним і обґрунтованим є рішення суду, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судовому засіданні. Оскільки відповідачем не доведено в суді наявності у нього поважних причин для в проведення розрахунку з позивачем у встановлені законом строки, суд приходить до стійкої внутрішнього переконання, що затримка розрахунку при звільненні сталася саме з його вини. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановления рішення. Визначаючи суму компенсації за затримку розрахунку при звільнені, суд виходить з таких розрахунків: сума середньоденної заробітної плати судом мала би визначатися за останні два повних місяці роботи позивача. Натомість до суду представлено лише довідку про його заробітну плату за січень та лютий 2006 року. За таких обставин суд визначає розмір середньоденної зарплати на підставі цієї довідки, оскільки сторони проти цього не заперечували. Як вбачається із довідки ДП ДАК «Хліб України» Черняхівський КХП про заробітну плату позивача (а.с.17), загальна сума зарплати позивача за цей період становила 256 грн. коп. Середньоденну зарплату суд визначає відповідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.02.1995 року, діленням зарплати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи робочі дні на число відпрацьованих робочих днів: січень 2006 року - 31-10=22, лютий - 28-8=20, разом 42 робочих дні. Середньоденна зарплата складає: 256/42=6,10 грн. При визначенні кількості робочих днів суд враховує положення ст,73 КЗпП України та листи Мінпраці та соціальної політики про норми тривалості робочого часу. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку (з 26.12.06 по 27.10.09) з урахуванням святкових та неробочих днів визначених ст.73 КЗпП України, листів Мінпраці та соціальної політики, зазначених вище, складає - 715. Виходячи з середньоденної зарплати, сума середнього заробітку за вказаний період, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає 6,10x715=4361,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved