Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідач по справі - [PERSON], є його рідним братом, а [PERSON], яка померла 26 жовтня 2009 року (у віці 82 роки) - їхньою матірю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй на праві власності рухоме та нерухоме майно. Так, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], а також рухомі речі, які знаходяться в квартирі за вищезазначеною адресою. [PERSON] зазначає, що він та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом та претендують на 1/2 частину спадкового майна кожен. Разом з тим, позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] повинен бути усунений від права на спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що [PERSON] до 1996 року проживала в [INFO]. Оскільки, вона на той час досягла 69-річного віку та потребувала допомоги зі сторони близьких та родичів, позивач по справі [PERSON] підшукав їй квартиру в місті Рівне, яка б знаходилась недалеко від місця його проживання. 28 березня 1996 року [PERSON] від імені матері уклав Договір міни. Відповідно до Договору міни від 28 березня 1996 року, посвідченого Радивилівською державною нотаріальною конторою, було проведено обмін жилого будинку, розташованого за адресою Рівненська область, Радивилівський район, місто Радивилів, вулиця Стрижака, 1, належного на праві приватної власності [PERSON], на квартиру [ADDRESS], належну [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. З моменту укладення вищезазначеного договору міни до моменту смерті (26 жовтня 2009 року) [PERSON] проживала за адресою [INFO]. Протягом останніх років життя [PERSON] часто хворіла, що було зумовлено перш за все її похилим віком ([INFO]). Починаючи з 2006 року, у [PERSON], час від часу, виникали проблеми із памяттю, вона забувала про необхідність вживання їжі, назви предметів, періодично йшла з дому, при цьому забуваючи дорогу назад. Весь цей час, позивач [PERSON] та його дружина - [PERSON] - доглядали за матірю, забезпечували її всім необхідним. Протягом останніх трьох місяців свого життя, [PERSON] без сторонньої допомоги взагалі не вставала з ліжка, її стан здоровя постійно погіршувався, у звязку з чим, позивач [PERSON] найняв доглядальницю, яка постійно знаходилась разом з матірю сторін. Також, позивач [PERSON] зазначив, що він протягом більш ніж пяти років сплачував платежі за комунальні послуги, електроенергію, опалення та підігрів води, водопостачання та користування природним газом, нараховані за адресою [ADDRESS]. 26 жовтня 2009 року [PERSON] померла. Всі витрати, необхідні для поховання матері були понесені ним, [PERSON], що підтверджується копіями доданих документів. [PERSON]Олександрівна знаходилась у безпорадному стані внаслідок свого похилого віку та важкого стану здоровя, не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, потребувала постійної сторонньої допомоги, догляду та піклування, матеріальної допомоги та моральної підтримки з боку рідних, а відповідач [PERSON] добре знаючи про важкий стан здоровя [PERSON], про необхідність постійного догляду за нею, жодного разу не приїжджав, не надавав будь-якої матеріальної допомоги по її утриманню та допомоги по утриманню спадкового майна. Представник позивача - адвокат [PERSON], заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, при цьому пояснив, що за правилами абз.2 ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкування згідно з нормами Сімейного кодексу України, Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Крім того, відповідно до ст.203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Зазначив, що з огляду на докази, надані позивачем, відповідач [PERSON]М маючи можливість, повністю розуміючи необхідність, свідомо ухилявся від надання будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки своєї мами, яка протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані внаслідок похилого віку та хвороби, а також не цікавився її життям та здоровям, не брав участі в похованні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та надав суду усні заперечення в яких зазначає, що він з 1984 року в місті Рівне не проживає, починаючи з 1992 року до матері [PERSON] приїжджав на її 70-річчя та 80-річчя та ще декілька раз, часто телефонував їй. Також повідомив суду, що він не відмовлявся від утримання матері та надання матеріальної допомоги, однак у звязку з тим, що його дружина [PERSON] хворіє вимушений був витрачати свої кошти на утримання своєї сімї. [PERSON] в судовому засіданні визнав, що він не допомагав матері при її переїзді з м. Радивилів до м. Рівне у 1996 році, не приймав участі у ремонті квартири [PERSON] в м. Рівне, в яку вона переїхала, жодного разу не сплачував комунальних платежів по квартирі матері в м. Рівне, ніколи ліків не купував та коштів на їх придбання не надавав. Відповідач повідомив, що не цікавився розміром пенсії [PERSON] та дізнався розмір пенсії лише з довідки, наданої позивачем по справі. Представник відповідача - [PERSON], позов не визнав та зазначив, що відповідач [PERSON] визнає, що він не брав участі в утриманні матері, оскільки, не мав можливості надавати таку допомогу, у звязку з тим, що його дружина [PERSON] хворіє, старша донька ([PERSON]) є одинокою матірю, а менша донька ([PERSON]) не працює. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є знайомою сімї позивача по справі протягом тривалого періоду часу. Зазначила, що мати сторін по справі [PERSON] після смерті всього чоловіка переїхала проживати в м. Рівне, у пошукові квартири для обміну та переїзді їй допомагав позивач по справі. Також, свідок суду показала, що з моменту, коли [PERSON] перебувала у тяжкому стані, спричиненому її похилив віком, дружина позивач по справі [PERSON] кожного дня ходила до [PERSON] купувала їй продукти та готувала їжу. Зі слів дружини позивача свідкові відомо, що позивач постійно сплачував платежі за комунальні послуги по квартирі матері [PERSON]. Також, свідкові відомо, що в останні місяці життя з [PERSON] постійно перебувала доглядальниця, найнята та оплачувана позивачем. Свідок [PERSON] суду показала, що вона була сусідкою померлої [PERSON] та знає, що позивач по справі та його дружина постійно доглядали за матірю, купували їй продукти. Стосовно відповідача по справі зазначила, що той приїжджав дуже рідко, про надання ним якоїсь допомоги матері свідкові не відомо. Свідок [PERSON], яка є знайомою сімї позивача (сваха), протягом тривалого часу, суду пояснила, що вона особисто знала [PERSON], часто вони разом відвідували театр. Також, свідок зазначила, що протягом останніх трьох років життя [PERSON] почала вести себе неадекватно, вона забувала людей, не впізнавала навіть близьких родичів. У звязку з похилим віком і втратами памяті позивач та його дружина доглядали за [PERSON], готували їй їжу, купували продукти та ін. За весь час знайомства з сімєю позивача, свідок бачила відповідача по справі лише двічі. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача та невісткою покійної [PERSON] суду показала, що під час переїзду [PERSON] в м. Рівне саме позивач займався пошуком квартири на обмін та самим перевезенням матері. Зазначила, що відповідач рідко приїжджав до матері, а близько пяти років тому відповідач по справі взагалі не спілкувався з матірю, у звязку з чим, в неї були підори, що він загинув. Свідок суду пояснила, що [PERSON] протягом тривалого періоду часу мала проблеми з памяттю, не впізнавала навіть близьких родичів, а останні місяці життя [PERSON] почувала себе зовсім погано, потребувала постійного догляду, не могла самостійно забезпечити себе всіх необхідним. [PERSON] зазначила, що відповідач приїжджав до матері дуже рідко, добровільно матеріальної допомоги на її утримання ніколи не надавав. Свідок також показала, що позивач ніколи не вимагав від відповідача буд-яких коштів, утримував матір за рахунок її пенсії, та своїх власних коштів (пенсії позивача і його дружина, та їх заробітної плати, оскільки вони працюють). Свідок [PERSON] та [PERSON], які є доньками позивача по справі, суду пояснили, що [PERSON] протягом тривалого часу знаходилась у безпорадному стані у звязку похилив віком та втратою памяті, а догляд за нею здійснювали батько та мати свідка. Свідкам відомо, що позивач [PERSON] постійно сплачував платежі за комунальні послуги по квартирі матері [PERSON]. Зазначили, що був період часу, коли відповідач по справі протягом 6-7 років взагалі не дзвонив до своєї матері, а приїжджав всього рази два/три. Свідок [PERSON] суду показала, що в останні місяці життя з [PERSON] постійно перебувала доглядальниця, яка була найнята та оплачувана позивачем. Також, свідку огонь О.О. відомо, що [PERSON] сплачував доглядальниці за її послуги 1 500 (тисячу пятсот) гривень щомісячно. Свідок [PERSON], яка є знайомою сімї позивача суду показала, що догляд за старенькою та хворою [PERSON] повністю здійснював позивач по справі та його дружина. Також, свідку відомо, що близько двох місяців за [PERSON] доглядала найнята позивачем доглядальниця. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення 5 справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами, а [PERSON] є матірю сторін, що ними визнано. [PERSON] померла 26 жовтня 2009 року (у віці 82-х років), що підтверджується Свідоцтвом про смерть, доданим до матеріалів даної цивільної справи. На момент смерті, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], а також рухомі речі, які знаходяться в квартирі за вищезазначеною адресою, що підтверджується Договором міни від 28 березня 1996 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач та відповідач по справі є спадкоємцями першої черги за законом та претендують на1/2 частину спадкового майна кожен. Разом з тим, відповідно до абз.2 ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до розяснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкування згідно з нормами Сімейного кодексу України. З огляду на докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] протягом останніх років життя, у звязку з похилим віком і хворобою, знаходилась у безпорадному стані. Так, відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого 26.10.2009 року [PERSON] померла у віці 82-а роки, тобто є похилим. Крім того, судом було встановлено, що починаючи з 2007 року у [PERSON] час від часу виникали проблеми із памяттю, вона забувала про необхідність вживання їжі, назви предметів, періодично йшла з дому, при цьому забуваючи дорогу назад, не впізнавала родичів та знайомих. Дані обставини підтверджуються: Відповіддю Центральної міської лікарні №1/1-554 від 18.03.2010 року, де зазначено про погіршення памяті [PERSON]; копіями аркушів медичної картки [PERSON]; показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, протягом останніх місяців життя [PERSON] без сторонньої допомоги взагалі не вставала з ліжка, її стан здоровя постійно погіршувався, що підтверджується Відповіддю Центральної міської лікарні №1/1- 554 від 18.03.2010 року. Судом було встановлено, що весь період часу, коли [PERSON] знаходилась у безпорадному стані внаслідок свого похилого віку та хвороби, а тому не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, потребувала постійної сторонньої допомоги, догляду та піклування, матеріальної допомоги та моральної підтримкиз боку рідних, позивач по справі доглядав за нею та забезпечував її всім необхідним. Дана обставина підтверджується наступними доказами. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також, відповідно до Довідки № 240, 241, 242, 243 виданих управлінням Пенсійного Фонду м. Рівне, розмір пенсії [PERSON] в період з 2006 року по 2009 рік був незначним та недостатнім для її належного матеріального забезпечення. Судом було встановлено, що позивач по справі повністю сплачував платежі за комунальні послуги, електроенергію, опалення та підігрів води, водопостачання та користування природним газом, нараховані за адресою [ADDRESS], що було підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом було також встановлено, що позивач по справі ніс додаткові витрати на оплату доглядальниці, яка постійно перебувала з [PERSON] протягом останніх двох місяців її життя, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, судом встановлено, що всі витрати, необхідні для поховання матері були понесені позивачем по справі самостійно, що підтверджується копією Договором-замовлення СК на організацію та проведення поховання №003724 від 26.10.2009 року, копією квитанції про сплату ритуальних послуг, які знаходяться в матеріалах справи та показаннями свідка [PERSON]. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до розяснень и.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом, при цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідності для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку. Відповідач по справі визнав, що з 1984 року він проживає в [INFO], до ватері, починаючи з 1992 року приїжджав на 70-річчя та 80-річчя та ще кілька разів. Представник відповідача зазначив, що оскільки, [PERSON] та позивач по справі жодного разу не вимагали від відповідача матеріальної допомоги на утримання матері, то питання про усунення [PERSON] від спадкування за законом ставитись не може. Однак, дані твердження дійсності не відповідають, оскільки відповідно ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Крім того, відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі, як син померлої [PERSON], яка була непрацездатною та потребувала матеріальної допомоги, був зобовязаний її утримувати. Відповідач по справі не заперечував того факту, що він розумів свій обовязок щодо надання допомоги матері [PERSON] та необхідності такої допомоги для її існування. Представник відповідача пояснив суду, що [PERSON] не мав можливості надавати таку допомогу, у звязку з тим, що його дружина [PERSON] хворіє, старша донька ([PERSON]) є одинокою матірю, а менша донька ([PERSON]) не працює, він не мав можливості надавати таку допомогу. Однак, дослідивши матеріали даної цивільної справи суд прийшов до висновку, що відповідач по справі мав можливість надавати матеріальну допомогу на утримання матері [PERSON] з огляду на наступне: Судом було встановлено, що відповідач по справі на праві приватної власності разом із членами своєї сімї ([PERSON], [PERSON], [PERSON]М.) володіє квартирою №41 в будинку № 114 по вулиці Шевченка, що в місті Новоукраїнка, Кіровоградської області. Судом було встановлено, що відповідач по справі [PERSON] працює та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою, виданою відділом культури і туризму Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, яка знаходиться в матеріалах справи. Крім того, відповідно до [PERSON] обстеження житлово-комунальних умов сімї гр.. [PERSON] від 12.05.2010 року, виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, дружина відповідача по справі працює та отримує заробітну плату. Відповідно до [PERSON] обстеження житлово-комунальних умов сімї гр.. [PERSON] від 12.05.2010 року, виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, проживає разом з двома доньками (старша донька є одинокою матірю, а менша донька не працює і отримує систематичну фінансову допомогу від [PERSON]М.) та онукою. Відповідачем по справі та його представником надано документів, які б посвідчували той факт, що старша донька відповідача [PERSON] є одинокою матірю. Крім того, з показань свідка [PERSON] суду стало відомо, що [PERSON] разом з донькою проживає окремо в однокімнатній квартирі. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, судом було встановлено, що менша донька відповідача - [PERSON], [INFO] є повнолітньому. Таким чином, дві доньки відповідача до справі є повнолітніми та працездатними, а відповідач зобовязаний їх утримувати. Також, судом було встановлено, що відповідно до [PERSON] обстеження житлово-комунальних умов сімї гр. [PERSON] від 12.05.2010 року, виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області відповідач по справі володіє земельною ділянкою, розміром 0,12 га, яка використовується для городництва, у звязку з чим, суд вважає, що відповідач по справі мав додаткове джерело існування. Таким чином, суд прийшов до висновку, що твердження відповідача про відсутність у нього можливості надавати допомогу своїй матері, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги, були спростовані доказами по справі. За таких обставин, суд вважає, що відповідач по справі в той час, як [PERSON] перебувала в безпорадному стані внаслідок похилого віку та хвороби, мав можливість, але свідомо, повністю розуміючи таку необхідність, ухилявся від надання будь-якої матеріальної та моральної допомоги, а також не цікавився її життям та здоровям, не брав участі в похованні, а тому повинен бути усунений від права на спадкування за законом після її смерті в порядку визначеному абз.2 ч.3 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути на його користь з відповідача [PERSON]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved