Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з останнього суму боргу згідно договору від 19.01.2009р. № 752359 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» (надалі-Договір), що складається з неповернутої суми вкладу в розмірі 15000 доларів США, нарахованих і невиплачених відсотків за вкладом в розмірі 305,93 доларів США, відсотків (14% річних згідно умов договору) за користування вкладом після закінчення дії Договору по дату фактичного проведення розрахунку, пені за невиплачений вчасно вклад та відсотки за користування вкладом, починаючи з 20.01.2010р. по дату фактичного проведення розрахунку; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, заподіяної невиконанням умов договору, в розмірі 1699 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача заборгованість в рамках пакету послуг «Стимул» № 763856 в розмірі 402,14 доларів США та 9,86 грн., а також пеню за невиплачений вчасно вклад та відсотки за користування вкладом, починаючи з 02.02.2010р. по дату фактичного проведення розрахунку. Позов мотивує тим, що відповідач згідно п.2.2 Договору зобовязувався повернути вклад до 19.01.2010 року, однак своїх зобовязань досі не виконав. У судовому засіданні позивач позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судове засідання з розгляду даної справи повторно не зявився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, документів про поважність причин неявки у судове засідання не представив. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що в період після закінчення строку дії Договору 19.01.2010р. позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу за Договором банківського вкладу. У письмовій відповіді на звернення позивача та в запереченнях на адресу суду від 18.06.2010р. відповідач вказав, що обмеження використання коштів, розміщених на поточному рахунку позивача обумовлено дією мораторію на задоволення вимог кредиторів, встановленого постановою Правління НБУ № 59 від 10.02.2009р. та продовженням терміну дії тимчасової адміністрації в банку. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо належного виконання зобовязання за Договором банківського вкладу шляхом переведення вкладу на поточний рахунок позивача, оскільки можливість реального розпорядження ним у позивача виключається. Правових підстав для утримання вкладу на поточному рахунку позивача та відмови у його поверненні відповідач не навів. А тому підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача неповернутої суми вкладу згідно договору від 19.01.2009р. № 752359\~із нарахованими процентами в розмірі 15305,93 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату постановлення рішення суду становить еквівалент 120763,79 грн., а також позовна вимога про стягнення з відповідача неповернутих коштів в рамках пакету послуг «Стимул» № 763856 в розмірі 402,14 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату постановлення рішення суду становить еквівалент 3172,88 грн., та 9,86 грн., оскільки відповідний розмір заборгованості відповідача підтверджується виписками із рахунків позивача представленими суду. В частині стягнення з відповідача відсотків (14% річних згідно умов договору) за користування вкладом після закінчення дії Договору на дату фактичного проведення розрахунку, суд вважає за можливе задоволити вказану вимогу частково, а саме на дату постановлення рішення суду, оскільки стягнення коштів в рахунок майбутніх зобовязань чинним законодавством не передбачено. При цьому суд виходить із обовязку банку нараховувати й виплачувати проценти на банківський вклад включно до дня, який передує його поверненню вкладнику (ст. 1061 ЦК України, п. 4.2 Договору). Оскільки мало місце звернення позивача до відповідача з приводу повернення йому коштів згідно депозитного договору, які були відхилені відповідачем, та останній продовжував безпідставно користуватись грошовим вкладом позивача, а тому договір продовжував діяти й після 19.01.2010р. Згідно ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладником або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що відповідач не повернув вкладнику на його вимогу вклад в повному обсязі, а тому відповідно до умов договору (п.4.2 договору) до повного повернення вкладу банк повинен нараховувати на невиплачену суму відсотки за користування вкладом. При цьому підстав для зміни розміру процентної ставки за договором (п. 4.7.) немає, оскільки позивач вчасно звернувся до відповідача із вимогою про повернення йому грошового вкладу. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до Законодавства України, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків, однак дія мораторію не поширюється на діяльність банку, повязану з нарахуванням відсотків за депозитними договорами. А тому підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача 14 % річних (п.2.3 Договору) за користування вкладом за договором банківського вкладу за період з 20.01.2010р. по дату постановлення рішення суду 25.08.2010р.: 15000х0,14х218/365=1254,25 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату постановлення рішення суду становить еквівалент 9896,03 грн. В частині вимог про стягнення із відповідача на користь позивача пені суд вважає за можливе задоволити вказану вимогу частково, а саме на дату постановлення рішення суду, оскільки стягнення коштів в рахунок майбутніх зобовязань чинним законодавством не передбачено. При цьому суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема сплата неустойки. Оскільки в договорі не визначений розмір пені, неустойка дійсно підлягає стягненню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, по якій позивачем правильно був проведений необхідний розрахунок. Однак відповідно до ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» протягом дії мораторію (такий у відповідача діяв в період з 10.02.2009 по 10.02.2010р.) забороняється нараховувати неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами, а тому розмір пені, що підлягає стягненню на користь позивача, повинен бути зменшений на 22 дні (з 20.01. по 10.02.2010р.) та 9 днів відповідно (з 02.02.2010р. по 10.02.2010р.): 15305,93х0,205х22/365=189,12 долари США та 402,14х0,205х9/365=2,03 долари США. Таким чином, належний до сплати розмір пені становить 1720,61-189,12=1531,49 доларів США, 41,56-2,03=39,53 долари США, що становить відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату постановлення рішення суду еквівалент 12083,46 грн., та 311,89 грн. Водночас, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки стягнення такої у договірних правовідносинах чинним законодавством та умовами договору не передбачено. Судові витрати у справі: належні до сплати витрати на ІТЗ 120 грн., судовий збір з приводу вимог немайнового характеру 8,50 грн., судовий збір з приводу вимог майнового характеру 1477 грн. До їх числа суд не відносить представлені позивачем квитанції, оскільки такі стосуються або відправки кореспонденції до Шевченківського районного суду м. Львова (на оплату відправлення кореспонденції), або відсутні докази, що такі мають відношення до даної конкретної справи (на оплату ксерокопій). Оскільки позовні вимоги майнового характеру практично повністю задоволено, а тому з позивача на користь держави підлягає стягненню 1597 грн. судових витрат, з відповідача 8,50 грн. судових витрат в частині вимог немайнового характеру, у задоволенні яких відмовлено.

Outcome: approved