Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє за дорученням [PERSON], звернувся до суду з позовом до Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою ст. Бандурка, Первомайського району Миколаївської області, вул. Нова 9, укладеного 25 жовтня 2006 року між ним та [PERSON], визнання за позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок та визнання права власності на присадибну земельну ділянку площею 0,15 га за тією ж адресою. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 25 жовтня 2006 року він уклав із [PERSON] договір купівлі продажу будинку, відповідно до якого він придбав житловий будинок у [PERSON] сплативши їй 4000 грн. На підтвердження вказаного договору сторони написали розписку. Зазначений будинок зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] на підставі свідоцтва, виданого виконкомом Софієвської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 26.03.1990 року. [PERSON] помер 17.07.2003 року. Спадкоємцями за законом після його смерті були його дружина [PERSON] та його син [PERSON], які не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але дружина [PERSON] була прописана та проживала у спадковому будинку на момент смерті [PERSON], а тому в силу ст.. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті чоловіка. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок у [PERSON] були відсутні, договір-купівлі-продажу між нею та позивачем не було оформлено. [PERSON] померла 15.05.2007 року, спадкоємці після її смерті відсутні, а тому позивач вимушений звернутись до суду із вимогою про визнання договору дійсним, та визнання за ним права власності на будинок. Крім того позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка також зареєстрована на праві власності за покійним [PERSON], і на якій розташований вищевказаний житловий будинок, у звязку з переходом до позивача права власності на будинок в силу ст. 120 ЗК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Цивільним кодексом також встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658). З матеріалів справи вбачається, що продавцю за спірним договором купівлі-продажу житлового будинку, [PERSON], на момент вчинення правочину не належало продане майно. Вищевказаний будинок належав на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Софіївською сільською радою Первомайського району від 26.03.1990 року, померлому [PERSON] Його дружина [PERSON] не зверталась до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, а тому не отримувала свідоцтва про право на спадщину на цей будинок, що підтверджується довідками Першої та Другої первомайських державних нотаріальних контор. Таким чином, спірний правочин не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України ч. 1, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, та ч. 4, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. За наведених обставин підстави для визнання такого правочину дійсним відсутні, а тому слід відмовити у задоволенні цієї вимоги. Приймаючи до уваги, що інші позовні вимоги, щодо визнання за позивачем права власності на будинок та визнання права власності на земельну ділянку можуть бути задоволені лише у разі визнання дійсним договору купівлі-продажу, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed