Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

21.07.2009 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Ржищівської міської ради про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування, в якій вказано, що в м. Ржищів, Київської області по вул. III-го Інтернаціоналу, 101, знаходиться житловий будинок, який розділений на дві окремі частини з окремими виходами. Позивачка, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.1997 року, отримала у спадок після померлої 06.06.1996 року [PERSON], 3/8 частини житлового будинку за адресою м. Ржищів, вул. III-го Інтернаціоналу, 101. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2008 року позивачка спадкувала після померлої 10.12.2007 року матері [PERSON] 1/16 частину вищевказаного житлового будинку. Також згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 196457 від 22.11.2007 року позивачка є власницею 3/8 частин земельної ділянки площею 10866 га, що знаходиться за адресою м. Ржищів, вул. III-го Інтернаціоналу, 101. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2008 року позивачка успадкувала після померлої 10.12.2007 року матері [PERSON] 1/16 частину вищевказаної земельної ділянки. Крім того, власником 1/16 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0866 га за адресою м. Ржищів, вул. III-го Інтернаціоналу, 101 є [PERSON], який успадкував вказане майно як спадкоємець [PERSON]. Відповідно до Генерального плану забудови земельної ділянки позивачки від 31.03.1957 року до присадибної земельної ділянки та житлового будинку позивачки передбачено проїзд загального користування розміром 3,5 м на вул. Р. Люксембург (на даний час III-го Інтернаціоналу) в м. Ржищів. В 2007 році позивачка дізналась про те, що власником сусідньої земельної ділянки [PERSON] було виготовлено та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою м. Ржищів, вул. III-го Інтернаціоналу, 99, відповідно до якого Ржищівською міською радою передано [PERSON] у власність проїзд загального користування шириною 3,5 м на вул. Р. Люксембург (на даний час III-го Інтернаціоналу) в м. Ржищів, який передбачений вищезгаданим Генеральним планом від 31.03.1957 року. Отже, відповідно до виданого відповідачці державного акту їй було передано проїзд загального користування шириною 3,5 м, яким користувалась позивачка для проїзду та обслуговування свого житлового будинку. Згідно п. а ч. З ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Виходячи з вищезазначеної норми закону у власність громадян забороняється передавати землі загального користування, а саме проїзди, вулиці, тощо. Отже, передача у власність Ржищівською міською радою відповідачці земельної ділянки, яка є проїздом загального користування, є незаконною, тому виданий державний а також є незаконним, оскільки виданий всупереч п. а ч. З ст. 83 Земельного кодексу України повинен бути визнаний судом недійсним. Також при видачі відповідачці державного акту було порушено вимоги Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Держави комітету України по земельних ресурсах № 43 від 05.04.1999 року. Зокрема, п. 1.12 даної Інструкції передбачає, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в становленому порядку проектом відведення цієї ділянки. А також, п. 2.1. Інструкції роботи зі складання державного акта на право власності земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. При виготовленні технічної документації зі складання державного акту відповідачці не було встановлено в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та погоджено з суміжними землекористувачами, а саме з позивачкою. Крім того, відповідачами створюються перешкоди у користуванні позивачкою проїздом загального користування. При цьому, відповідачі встановили металеві ворота та не дозволяють позивачці користуватись проїздом, вказуючи на те, що проїзд загального користування є їх власністю. Згідно п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Виходячи з вищезазначених норм ст. 96 ЗК України власники та землекористувачі зобов'язані не порушувати прав суміжних землекористувачів та створювати їм найменше перешкод у користуванні їхньої земельної ділянки. Своїми діями відповідачі створюють додаткові перешкоди у користуванні позивачкою своєю земельною ділянкою шляхом заборони користуватись проїздом загального користування, оскільки крім проїзду до своєї земельної ділянки, який відповідачі перекрили, позивачка іншого не має, чим порушуються права позивачки як суміжного землевласника. Отже, враховуючи створення відповідачами перешкод та порушення прав позивачки на користування її земельною ділянкою, необхідно відновити порушенні права позивачки шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні проїздом загального користування та зобов'язання відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав позивачки, тобто знесення встановлених металевих воріт. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих битків. Згідно п. б ч. 2 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. В позовній заяві позивачка просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою м. Ржищів, вул. III-го Інтернаціоналу, 99, виданий Ржищівською міською радою на ім'я [PERSON], зобов'язати [PERSON] та [PERSON] протягом 5 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення її прав, шляхом знесення встановлених металевих воріт на проїзді по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області до будинку № 101 та зобов'язати [PERSON] не створювати їй перешкод в користуванні проїздом загального користування, а саме проїздом по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області до будинку № 101; судові витрати стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON]. 14.08.2009 року відповідачами по справі було подано заперечення, згідно якого останні позовні вимоги, викладені в позові не визнали в повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи тим, що позовні вимоги про визнання частково недійсним державного акту на землю заявлено до них не правильно. В якості відповідача в позовній заві вказаний [PERSON], який не є власником вказаної ділянки і ні якого відношення до неї не має, а твердження про створення перешкоди в користуванні ним загального під'їзду, який на даний час не існує, не є правдиві і його дії щодо встановлення металевих воріт є правомірними. В позовній заяві позивачка посилається на Генеральний план 1957 року, коли в той час існував інший під'їзд та прохід до будинку для його обслуговування, а в даний час і на час виготовлення вказаного державного акту, до будинку і інших споруд, в тому числі і до земельної ділянки позивачки, є окремій під'їзд, підхід і є всі можливості для обслуговування земельних ділянок. При виготовленні технічної документації зі складання державного акту [PERSON] не було встановлено в натурі меж земельної ділянки та не погоджено з суміжними землекористувачами, а саме з позивачем, що повністю не відповідає дійсності, тому, що при виготовленні вказаної документації було повністю погоджено і підписано з усіма суміжними землекористувачами в тому числі і матір'ю позивачки [PERSON] В судовому засіданні позивачка та представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. В судовому засідання відповідач [PERSON]Г та представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві, не визнали в повному обсязі. Представник Ржищівської міської ради в судове засідання не з'явився з поважних причин. Представники третіх осіб відділу земельних ресурсів у місті Ржищеві Київської області, відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та роботи об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків Ржищівської міської ради в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши, позивача, відповідача, представника позивача, представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Ржищівської міської ради про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування, підлягає до задоволення частково, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволення в повному обсязі. Позивачка з 1997 року має у власності 3/8 частин, а з 2008 року 7/16 частин житлового будинку № 101 по вулиці III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області, що підтверджується письмовими доказами по справі: свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НБ № 0528224 від 31.10.1997 року; свідоцтво про право на спадщину за законом серії BMA № 679115 від 21.11.2008 року. У власності позивачки також перебуває 7/16 частин земельної ділянки по вул. III-го Інтернаціоналу, 101 в м. Ржищів Київської області, що підтверджується письмовими доказами по справі: державний акт на право власності на земельну ділянку серії 106457 від 22.02.2007 року, виданий на ім'я [PERSON]; свідоцтво про право на спадщину за законом серії BMA № 679116 від 21.11.2008 року. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] являється суміжним землевласником з позивачкою [PERSON], що підтверджується письмовими доказами по справі: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 106457 від 22.02.2007 року, виданий на ім'я [PERSON]; свідоцтво про право на спадщину за законом серії BMA № 679116 від 21.11.2008 року; лист Ржищівського міського відділу Київської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» №88 від 23.11.2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] визнали, що дійсно до садиби позивачки існував спірний під'їзд, як зазначено в генеральному плані присадибної ділянки 1957 року. Суд не може погодитись з твердженням відповідача [PERSON] та представника відповідачів [PERSON] про те, що на час виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] спірного проїзду не існувало, оскільки таке твердження спростовується письмовими доказами по справі: акт комісії Ржищівської міської ради від 20.07.2009 року; довідка відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та роботи з об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків Ржищівської міської ради № 04-495 від 04.10.2010 року. Судом встановлено, що ширина спірного проїзду становила 3 (три) метри 50 сантиметрів, що підтверджується письмовими доказами по справі: генеральний план присадибної ділянки № 9 по вул. Р. Люксембург в м. Ржищів Київської області від 31.03.1957 року; акт комісії Ржищівської міської ради від 20.07.2009 року; довідка відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та роботи з обєднанням співвласників багатоквартирних будинків Ржищівської міської ради № 04-495 від 04.10.2010 року. Суд не може прийняти на підтвердження ширини спірного проїзду в розмірі 3(трьох) метрів генеральний план садиби громадянина [PERSON] від 09.09.1959 року, оскільки таке твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджується іншими письмовими доказами по справі. Згідно з п. а ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користуванні населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. При виготовленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану по вул. III-го Інтернаціоналу, 99 в місті Ржищів Київської області на ім'я [PERSON], неправомірно було віднесено до земель приватної власності земля загального користування, а саме: проїзд до садиби № 101 по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області, чим було порушено права позивачки. Крім того, судом встановлено, що, в супереч вимогам п. 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, при виготовленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] межі земельної ділянки та межі обмежень на використання земельної ділянки не встановлювались (відновлювались) в натурі (на місцевості) та не погоджувались з всіма суміжними землекористувачами. Даний факт підтверджується письмовими доказами по справі: лист Ржищівського міського відділу Київської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" № 88 від 23.11.2007 року; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 590990 від 08.05.2007 року, виданий на ім'я [PERSON], кадастровий план земельної ділянки [PERSON] від 13.11.2006 року; акт про погодження та встановлення зовнішньої межі земельної ділянки [PERSON] від 08.11.2006 року. Згідно з п. 2.6 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі на кадастровий план земельної ділянки наносяться межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів. В кадастровому плані земельної ділянки [PERSON] від 13.11.2006 року, що міститься в технічній документації із землеустрою, та в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 590990 від 08.05.2007 року, виданому на ім'я [PERSON], взагалі відсутній такий суміжний землекористувач як [PERSON]. Що підтверджується письмовими доказами по справі: кадастровий план земельної ділянки [PERSON] від 13.11.2006 року; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 590990 від 08.05.2007 року, виданий на ім'я [PERSON] На підтвердження факту підписання акту про погодження та встановлення зовнішньої межі земельної ділянки [PERSON] від 08.11.2006 року від імені [PERSON] її матір'ю [PERSON] суд не може прийняти лист Ржищівського міського відділу Київської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" № 88 від 23.11.2007 року, оскільки з 1997 року [PERSON] являлась суміжним землекористувачем 3/8 частин земельної ділянки по вулиці III-го Інтернаціоналу 101 в м. Ржищів Київської області, а тому мала бути присутньою при встановленні зовнішньої межі земельної ділянки [PERSON] Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЦПК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей; власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 590990 від 08.05.2007 року виданому на ім'я [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. б ч. 2 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно з ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, позовні вимоги щодо зобов'язання [PERSON] протягом 5 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав [PERSON], шляхом знесення встановлених металевих воріт на проїзді до садиби № 101 по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області та зобов'язання [PERSON] не створювати перешкод [PERSON] в користуванні проїздом загального користування - проїздом до садиби № 101 по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області, підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги щодо зобов'язання [PERSON] протягом 5 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав [PERSON], шляхом знесення встановлених металевих воріт на проїзді до садиби № 101 по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області не підлягають задоволенню, оскільки судом було встановлено, що [PERSON] не являється землевласником земельної ділянки до складу якої було віднесено землю загального користування проїзд до садиби № 101 по вул. III-го Інтернаціоналу в м. Ржищів Київської області. Відповідачем в справі також зазначено Ржищівську міську раду, але позовних вимог до Ржищівської міської ради не заявлялось. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Факт сплати позивачкою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 (сім) гривень 50 копійок підтверджується квитанцією № 177 від 21.07.2009 року, таким чином дані судові витрати підлягають стягненню на користь позивачки з [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. ж) ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" розмір ставки державного мита із позовних заяв немайнового характеру становить 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Відповідно з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави 17 (сімнадцять) гривень судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial