Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання попереднього договору оренди від 10 червня 2010 року недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов попереднього договору оренди ТОВ «Драйв» зобовязується оформити всі необхідні документи для оренди та передати приміщення [PERSON] в строк до 13 серпня 2010 року, а [PERSON] зобовязується оплатити вартість оренди в розмірі 3 500,00 гривень на місяць з урахуванням індексу інфляції, та оформити договір оренди після надання всіх необхідних документів в строк до 13 серпня 2010 року. Також договором було передбачено, що основний договір оренди буде укладено строком на 5 років. Позивач посилається на відсутність у ТОВ «Драйв» права власності на майно, що передається ним в оренду, та зазначає, що згідно зі ст. 759 ЦК України, за договором найму одна сторона орендодавець передає чи зобовязується передати іншій стороні наймачу майно у користування за плату на певний термін. Як встановлено Цивільним кодексом України, право передачі майна у оренду має лише власник майна чи особа, що наділена майновими правами по відношенню до нього, а відповідач такими правами не наділений, адже відповідно правових документів, позивач є власником будівлі цеху літ. Б 1 приміщення ІІ - І загальною площею 342,7 м? по вул.. Артема, 91, а на даний момент нежитлова будівля літ. Б 1 (прим. І-ІІ) за даною адресою має загальною площею 437,8 м?, тому просить суд визнати попередній договір оренди недійсним. Відповідач надав суду зустрічну позовну заяву до позивача в якому просить суд зобовязати позивача за первісним позовом укласти договір оренди нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 91 на умовах попереднього договору оренди від 10 червня 2010 року та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. Б 1(прим. I,II), поз.1 19, загальною площею 437, 8 м2, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 91, без акту введення в експлуатацію. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідач посилається на те, що між ним та [PERSON] було укладено попередній договір оренди нежитлового приміщення за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 91, що відповідає усім приписам законодавства. Зазначив, що посилання [PERSON] на відсутність у ТОВ «Драйв» права власності на нерухоме майно, що передається в оренду, не має достатніх підстав, адже на даний момент саме ТОВ «Драйв» є власником нежитлової будівлі літ. Б 1 (прим. І, ІІ) поз.1 - 19 загальною площею 437, 8 м? за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Артема, 91, і просив суд підтвердити даний факт шляхом визнання за ним права власності на це майно. У судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та, посилаючись на ті самі підстави, просить суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити. Представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечував, просив суд в його задоволенні відмовити, позовні вимоги зустрічного позову просив суд задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а позовні вимоги зустрічного позову задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2010 року між сторонами було укладено попередній договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 91. За даним договором сторони зобовязувались в строк до 13 серпня 2010 року укласти основний договір оренди на умовах, визначених попереднім договором. У подальшому виконання умов даного договору не відбулось через відмову позивача за первісним позовом від виконання взятого на себе зобовязання через наявність у нього сумнівів щодо правомірності володіння предметом договору оренди відповідачем за первісним позовом. Як встановлено ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх вимог позивачем за первісним позовом не надано належних доказів та не доведено той факт, що укладення попереднього договору відбулось стороною, яка не мала права на вчинення даних дій. Таким чином, через недоведеність фактів, що мають значення для постановлення рішення, не підлягає задоволенню вимога позивача за первісним позовом про визнання недійсним попереднього договору оренди. Судом встановлено, що попередній договір оренди нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 91 укладено в простій письмовій формі на тих умовах, що основний договір буде укладений строком на пять років. Згідно ст. 635 Цивільного кодексу України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, попередній договір оренди нежитлового приміщення по вул. Артема, 91 у м. Дніпропетровську мав нотаріально посвідчуватись. Статтею 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Попередній договір оренди нежитлового приміщення по вул. Артема, 91 м. Дніпропетровська укладений між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом є нікчемним, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи викладене, не підлягає задоволенню вимога позивача за зустрічним позовом до відповідача за зустрічним позовом про спонукання останнього укласти основний договір оренди на основі попереднього договору оренди б/н від 10 червня 2010 року. Натомість підлягає задоволенню вимога позивача за зустрічним позовом про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. Б 1(прим. I,II), поз.1 19, загальною площею 437, 8 м2, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 91, без акту введення в експлуатацію, оскільки. Позивач за зустрічним позовом згідно договору купівлі-продажу від 15 травня 2002 року, укладеного між ТОВ «Драйв», в особі директора [PERSON] та [PERSON] і посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №750 і зареєстрованого в КП ДМБТІ 13.04.2003 року, є власником будівлі цеху літ. Б 1, приміщення ІІ І загальною площею 342,7 м? по вул. Артема, 91 у м. Дніпропетровську, У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ГК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежної йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. На підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач за зустрічним позовом, як встановлено судом з наданих для огляду документів, самостійно та власними силами самовільно здійснив реконструкцію нежитлового приміщення літ. Б 1 по вул. Артема, 91 у м. Дніпропетровську. Старшим науковим співробітником ТОВ «Стеконік ЛТД» [PERSON] ліцензія № 293528, діє від 20.12.2005 року до 20.12. 2005 року було проведено обслідування нежитлової будівлі, ґанків, входу до підвалу по вул. Артема, 91 у м. Дніпропетровську, що належать позивачу за зустрічним позовом. За результатами обстеження було складено висновок від 15 листопада 2009 року, згідно якого основні несучі конструкції будівель та споруд (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться у нормальному і задовільному стані (категорія 1 і 2) і придатні для подальшої експлуатації. При урахуванні судом технічного висновку за результатами обстеження вищевказаних будівельних конструкцій позивача за зустрічним позовом на підставі ч.2 ст. 8 Цивільного кодексу України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) встановлено, що прийняття в експлуатацію обєкта полягає у визначенні готовності обєкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність нежитлових приміщень у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким чином, нежитлові приміщення з усіма їх складовими частинами є прийнятими до експлуатації та не потребують іншого проведення дослідження готовності до експлуатації прийняття до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до експлуатації. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 було визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна, в тому числі і рішення судів. Будь-яких інших документів, в тому числі актів введення в експлуатацію разом з рішення суду подавати не передбачено.

Outcome: partial