Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якій вказувала, що вона має з відповідачем від шлюбу спільну дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою, працює та отримує прибуток у вигляді заробітної плати, інших осіб на утриманні не має, проте постійної матеріальної допомоги на утримання Анастасії не надає. Тому, враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка просила суд стягувати з [PERSON] кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 липня 2010 року і до досягнення дочкою повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позову. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що сторони з 2007 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою, працює та отримує прибуток у вигляді заробітної плати, інших осіб на утриманні не має, проте постійної матеріальної допомоги на утримання Анастасії не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ст. 181 ч.3 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання доньки у визнаному ним розмірі, а саме 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81, ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, п. 5 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на відшкодування отриманої правової допомоги в розмірі 100 грн., а також 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи на користь державного бюджету м. Вознесенська та 51 грн. державного мита на користь місцевого бюджету м. Вознесенська.

Outcome: approved