Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач посилається на те, що вона є непрацюючим пенсіонером, постійно проживає в [INFO], яке відноситься до радіоактивно забрудненої території ( до зони гарантованого добровільного відселення). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй має виплачуватися щомісячна грошова допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Фактично відповідач виплачує їй тільки по 10 грн. 50 коп., тобто проводить виплату зазначеної допомоги не у відповідності із Законом, а згідно з постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 6 серпня 2010 року вона звернулась до відповідача з письмовою заявою із проханням зробити перерахунок вказаної доплати у відповідності із розмірами, визначеними в ст.39 Закону та виплатити недовиплачені грошові кошти. Але відповідач листом від 06.08.2010 року відмовив їй в цьому. Позивачка вважає відмову відповідача у перерахуванні та виплаті недоотриманих сум відповідно до визначених Законом розмірів незаконними, просить визнати такі дії неправомірними та зобов'язати відповідача провести перерахунок та доплатити недотриману суму щомісячної грошової допомоги починаючи із з 13.08.2007 року. В позовній заяві позивач зазначила, що просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач надіслав до суду письмове заперечення щодо позову [PERSON], в яких позов не визнається та мається прохання розглядати справу без участі представника УПФУ. За даних обставин суд розглянув справу без участі позивача та представника відповідача, за наявними в справі матеріалами. У письмових запереченнях на позов відповідач посилається на ст. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в якій зазначено, що „роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному КМ України, рішення якого є обов'язковими для виконання". Порядок виплати компенсацій, встановлений постановою КМУ від 26.07.1996року № 836, встановлені в ній розміри не змінювалися прийнятими пізніше законами, постанова не втратила чинності. Виплати, крім того, проводяться у межах затверджених видатків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджено відповідним посвідченням. Позивачка, проживає у [INFO], яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до 3 зони радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), що підтверджено паспортними даними позивачки, довідкою сільської ради. Довідкою відповідача та його письмовими запереченнями підтверджується, що відповідачем доплата, передбачена ст.39 Закону, позивачці, як непрацюючій пенсіонерці, проживаючій в зоні гарантованого добровільного відселення, виплачувалась на протязі 2007- 2010 років в розмірі 10 грн. 50 коп. щомісячно. Позов пред'явлений 13.08.2010 року. Ст. 257 ЦК України встановлює трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії непрацюючим пенсіонерам , які проживають на території гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати. Такі виплати проводяться саме органами пенсійного фонду за місцем обліку позивача. Відповідач же виплачує кошти у сумі 10 грн. 50 коп. відповідно до постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року, про що і зазначає у своєму запереченні. Суд, вважає, що посилання відповідача у письмовому запереченні на ст. 62 Закону, є недоречною, так як вона надає КМ України повноваження роз'яснювати порядок застосування закону, а не встановлювати суми виплат, фактично змінюючи норми закону. Встановлений ще у 1996 році постановою КМУ № 836 розмір доплат, встановлених ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Зокрема, Законами України „Про Державний бюджет" на відповідні роки встановлювався певний розмір мінімальної заробітної плати, який зростав кожного наступного року. При цьому відповідні Закони не містили обмежень застосування ст. 39 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами^іри вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ст. 39 Закону № 796-ХІІ, Закону України „Про Державний бюджет України на відповідні роки), а не постанова КМ України № 836 від 26.07.1996року. Посилання відповідача на те, що головним розпорядником коштів на виплату пенсії позивачу ( як і іншим таким же громадянам) є МНС України не є підставою для; невиплати у належних розмірах пенсії позивачу, оскільки: Постановою КМ України № 987 від 20.06.2000 року „ Про затвердження Порядку використання коштів фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення", прийнятою на виконання Закону України „Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення", встановлено що ... п.3 Головним розпорядником коштів фонду є МНС. 4) МНС за місяць до початку бюджетного року подає Державному казначейству ... дані про ... територіальне розташування ( мережу)... органів ... Пенсійного фонду..., які одержують кошти фонду і визначаються як одержувачі коштів з власного мережею і мають право здійснювати розподіл коштів Фонду розпорядникам нижчого рівня ( далі - одержувачі з власного мережею) та одержувачам» п.5 Розпорядники нижчого рівня подають зведені кошториси і плани асигнувань територіальним органам Державного казначейства у порядку, встановленому Державним Казначейством; п.24 Видатки, пов'язані з ненаданням пільг щодо пенсійного забезпечення згідно із Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( пенсій на пільгових умовах за віком і стажем роботи, пенсій по інвалідності ..., додаткової пенсії, ... підвищена пенсія і допомога) провадяться органами, які виплачують пенсію Кошти на пенсійне забезпечення громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, перераховуються Державним Казначейством централізовано Пенсійному фонду; п.26 Відповідальність за правильне призначення громадянам компенсацій і допомог та своєчасність їх виплати несуть керівники підприємств, установ і організацій згідно із законодавством; п.27 Підприємства, установи і організації, зазначені в ... п.24 цього Порядку, виплати компенсацій і доплат здійснюють за рахунок власних коштів з наступним відшкодування їх за рахунок коштів Фонду за поданими органам Державного Казначейства розрахунків витрат протягом 2 тижнів від дня проведення виплат. На загальну суму витрат організації виписують платіжне доручення для перерахування коштів на їх рахунок.; п.28 у разі, коли підприємство ( установа, організація) здійснила виплати за рахунок власних коштів, то кошти із спеціального рахунку можуть бути перераховані підприємству, установі, організації на їх розрахунковий рахунок та основний бюджетний рахунок з метою відшкодування витрат. З викладеного вбачається, що доплата до пенсії позивачці нараховувалася та виплачувалася саме відповідачем, а тому посилання на те, що вони не є розпорядниками коштів Фонду, з якого виплачуються такі видатки, є некоректним, як і посилання на те, що коштів на такі виплати Пенсійний фонд не мають. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року по справі „Кечко проти України" з п.23 зазначив „ суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїх робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовити у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. П. 26 Суд не приймає до уваги аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань ". В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина ( п. 1) та основи соціального захисту ( п.6). Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 39 Закону, є неправомірною. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави ( ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22). Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків , пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод. Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року дію статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати доплат у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на відповідний рік було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп, визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України 2007 рік», в т. ч. п. 30 ст. 71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати доплат у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. В послідуючому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рів та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» також було зупинено дію ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині застосування мінімальної заробітної плати, однак Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року п.28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідає Конституції України. Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, є остаточним і не може бути оскаржене. Крім того, в п. 5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України, у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядововими нормативними актами, то при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та положення Законів щодо встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України . Відповідно до п..З резолютивної частини рішень Конституційного Суду України визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення цих рішень, тобто з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року. Крім того, за загальновизнаним принципом права, закріпленим у ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а том щодо певної події або факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали. Відповідачем зазначена доплата виплачувалась у значно нижчому розмірі. Тому суд приходить до висновку, що дії відповідача в період з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по даний час являються неправомірними, оскільки не відповідають вимогам ст.19 Конституції України. Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Слід зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу недоплачених сум щомісячної доплати до пенсії, передбаченої ст.39 Закону за період з 13.08.2007 року по 26.08.2010 року ( по день постановлення судом рішення по справі), за виключенням періоду часу з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, при цьому виходячи із того, що щомісячна доплата повинна складати розміру двох мінімальних заробітних плат. На підставі викладеного,

Outcome: partial