Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-29 00:00:00

В квітні 2009 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства „[PERSON] Аваль про дострокове розірвання договорів на вклади і стягнення грошових сум за укладеними договорами / т. 1, а.с. 3 4 /. Під час перебування справи в провадженні суду найменування банку відповідача змінено на Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль ( надалі ПАТ „[PERSON] Аваль ) / т. 2, а.с. 104 105 /. Ухвалою суду від 25 лютого 2010 року до участі в справі за первинним позовом в якості третьої особи на стороні відповідача залучено [PERSON] колишнього начальника Миргородського відділення відповідача / т. 1, а.с. 248 /. В червні 2009 року [PERSON] Аваль звернулося в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів на вклади, на підставі яких [PERSON] вимагав стягнення грошових сум за своїм позовом / т.2, а.с. 3 8 /. Ухвалою суду від 16 березня 2010 року обєднано в одне провадження позов [PERSON] до ПАТ „[PERSON] Аваль про дострокове розірвання договорів на вклади і стягнення грошових сум з позовом ПАТ „[PERSON] Аваль до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів на вклади / т.1, а.с. 259 /. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] заявлений ним позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що 14 травня 2008 року в приміщенні службового кабінету начальника Миргородського відділення відповідача [PERSON] уклав з нею, як представником банку відповідача два договори на вклади у національній валюті та доларах США, передавши згаданому представнику банка грошові кошти як в гривнях, так і в валюті. На підтвердження отриманих від нього за укладеними договорами коштів одержав від згаданої уповноваженої особи відповідні прибуткові касові ордери, які мали необхідні підписи та були скріплені печаткою Миргородського відділення відповідача. З цих підстав не визнає позову відповідача, заявленого до нього і [PERSON], вважаючи ці договори належним чином укладеними. Стверджував, що згодом на підставі умов укладених договорів він звернувся до згаданого відділення з письмовими заявами про повернення всіх сум вкладів, проте в цьому йому було відмовлено, в чому вбачає порушення своїх прав відповідачем банком. Представник відповідача за первинним позовом і за позовом до [PERSON] та [PERSON] від ПАТ „[PERSON] Аваль [PERSON], який діяв на підставі відповідних довіреностей / т.1, а.с. 20, 21, 180, т. 2, а.с. 81, 103 / позов [PERSON] не визнав, а позов заявлений ПАТ „[PERSON] Аваль підтримав, просив задовольнити його. По суті заявлених позовів пояснив, що договори, на які посилається позивач [PERSON], між банком та цим позивачем фактично не укладалися, не зареєстровані і не обліковуються в установі банку. Договір банківського вкладу має укладатися в письмовій формі і така форма вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено відповідним договором з видачею документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно правовими актами у сфері банківської діяльності чи банківськими правилами. У разі недодержання письмової форми такого договору, він є нікчемним. Крім того, надані позивачем копії відповідних договорів вказують на те, що ці договори не були спрямовані на встановлення взаємних права і обовязків між ним та ПАТ „[PERSON] Аваль. З цих підстав вказані договори слід визнати недійсними та відмовити у задоволенні позову [PERSON]. Третя особа за первинним позовом, вона ж відповідачка за позовом ПАТ „[PERSON] Аваль [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в порядку визначеному ч. 9 ст. 74 ЦПК України / а.с. 159, 161 /, в судове засідання не зявилася повторно, свого ставлення до заявлених позовів не висловила. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні позову ПАТ „[PERSON] Аваль до [PERSON], [PERSON] слід відмовити з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 14 травня 2008 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним поштово пенсійним банком „Аваль, назва якого згодом була змінена на ПАТ „[PERSON] Аваль, укладено два Договори № 20/02 02/8 та № 20/02 02/9 на вклад Універсальний ( без пролонгації ), за умовами яких [PERSON] передав відповідачу банку терміном на 12 місяців готівкою 11700 доларів США, а згодом ще 1000 доларів США з виплатою 25 % річних, а також передав відповідачу терміном на 12 місяців грошові кошти в загальній сумі 25700 гривень з виплатою 27 % річних / т.1, а.с. 5, 6 /. Факт передачі позивачем валютно грошових коштів відповідачу на виконання умов вищезгаданих договорів підтверджується прибутковими касовими ордерами та прибутковими валютними ордерами від 14 травня, 24 червня, 01 та 22 серпня 2008 року, оглянутими судом в судовому засіданні / т.1, а.с. 7 9 /. В березні квітні 2009 року [PERSON] звертався до відповідача та його представництв з заявами про повернення суми вкладів / т.1, а.с. 10 12 /, однак, як вбачається з його пояснень, в задоволенні таких заяв було відмовлено з посиланням на те, що спірні договори не зареєстровані в установі банку та укладені начальником Миргородського відділення відповідача [PERSON] на умовах не передбачених нормативними документами відповідача. Крім того, відповідні рахунки за цими договорами не відкривалися і кошти до банку не надходили. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За змістом ст. 631 ч. 2 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Статтею 638 ч. 1 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту ) одна сторона ( банк ), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад ), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативноправовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Суд вважає, що спірні договори відповідають вимогам згаданих норм, оскільки мають просту письмову форму й містять усі істотні умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування термін дії договору. Пункт 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції у банках України передбачає, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція, або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Надані позивачем прибуткові валютні ордери № 1 та № 5 від 14.05.2008 року, прибуткові касові ордери № 5 від 14.05.2008 року, № 4 від 24.06.2008 року, № 9 від 01.08.2008 року, № 3 від 22.08.2008 року / т.1, а.с. 7 9 / відповідають вказаним вимогам Інструкції, а отже вони являються документами які підтверджують внесення грошової суми до банку і письмова форма договорів банківського вкладу є додержаною. Одночасно з цим спірні договори були підписані від імені банку повноважною особою, [PERSON], оскільки таке повноваження начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ „[PERSON] Аваль як укладення депозитних договорів від імені банку, передбачено довіреністю, виданою їй 27.12.2006 року / т.1, а.с. 36 /, Процедурою щодо надання повноважень на право підпису від імені „[PERSON] Аваль, затвердженою постановою Правління Банку № П-101/11 від 11 вересня 2006 року / т.1, а.с. 37 41 /, на час укладення договорів остання працювала на посаді начальника Миргородського відділення, згідно наказу №76/1 від 1.11.1999 року / т.1, а.с. 43 / і згідно своєї посадової інструкції забезпечувала якісне обслуговування клієнтів, залучала та обслуговувала багатих, заможних клієнтів, забезпечувала контроль за організацією касової роботи у відділенні, за збереженням готівки, проведення касових операцій / т. 1, а.с. 44 46 /. Згідно ч. 4 ст. 95 ЦК України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданою нею довіреності. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ст. 237 ч. 1 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Крім того, за висновками судово почеркознавчої експертизи № 6427 від 30.10.2009 року, які суд визнає вірогідними та такими, що узгоджуються із сукупністю інших доказів, підписи і рукописні записи ( буквені і цифрові ) в Договорах № 20/02 02/8 та № 20/02 02/9 на вклад Універсальний ( без пролонгації ) та в прибуткових валютних ордерах № 1 і № 5 від 14.05.2008 року та прибуткових касових ордерах № 5 від 14.05.2008 року, № 4 від 24.06.2008 року, № 9 від 01.08.2008 року, № 3 від 22.08.2008 року виконані саме [PERSON] / т.1, а.с. 114 127 /. При таких обставинах суд вважає додержаною письмову форму спірних договорів банківського вкладу, а відтак підстав для задоволення позовних вимог ПАТ „[PERSON] Аваль про визнання їх недійсності не вбачає. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним відмовити ПАТ „[PERSON] Аваль у задоволенні його позовних вимог. Одночасно з цим суд не може прийняти до уваги посилання представника банку відповідача на невідповідність змісту згаданих прибуткових валютних ордерів вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління національного банку України від 14 серпня 2003 року №337, оскільки положення вказаної інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обовязкових правил поведінки для клієнтів банку. У правовідносинах позивача [PERSON] з банком касові операції проводили працівники банку, а не сам позивач, а тому останній і не може бути відповідальним за порушення працівниками банку положень згаданої інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів. Видані банком [PERSON] прибуткові валютні і касові ордери мають підпис посадової особи, достовірність та повноваження якої засвідчені печаткою банку. Отже ці прибуткові ордери, що були видані банком позивачу, є документами бухгалтерського обліку, складалися банком, і за їх відповідність вимогам нормативних актів несуть відповідальність працівники банку. З цих же підстав, а також з огляду на те, що відповідно посадової інструкції начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції „[PERSON] Аваль [PERSON] / т. 1, а.с. 44 46 / , остання на час укладення спірних договорів мала право на заміщення будь якого працівника банку, в тому числі і касира, а також забезпечувала належний стан організації касової роботи відділення, суд не може прийняти до уваги посилання представника банку на те, що кошти від [PERSON] приймалися не в касі банку і не касиром, як на підставу для визнання спірних договорів недійсними. Одночасно з цим відповідно до пункту 6.4 кожного із спірних договорів банк відповідач брав на себе зобовязання нести відповідальність за дії службовця, уповноваженого приймати вклади від фізичних осіб ( в даному випадку [PERSON]М.), як за свої власні. Та обставина, що Постановами Правління ВАТ „[PERSON] Аваль №П-79/2 від 27.06.2008 року та АППБ „Аваль №П-78/8 від 03.11.2004 року встановлені порядок, форми типи і види депозитних договорів не має правового значення, тому, що відповідно до ст. 57 Конституції України, кожному громадянину гарантується право знати свої права та обовязки, а тому закони та інші нормативно правові акти, які визначають права та обовязки громадян, повинні бути доведені до відому населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права та обовязки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є недійсними. Вказані нормативно-правові акти офіційно не опубліковані і в Єдиний державний реєстр нормативних актів не включені. Суд не може прийняти до уваги посилання представника банка відповідача на те, що кошти від позивача за зазначеними договорами до каси банку не надходили і рахунки по згаданих депозитних договорах не відкривалися, оскільки ці обставини не спростовують факту передачі позивачем [PERSON] коштів відповідальним працівникам банку, тим більше, що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків не могло залежати від волі вкладника. Крім цього, за умовами згаданих договорів ( п. 2.2 ), вказані рахунки зобовязувався відкрити [PERSON], а у виданих вкладнику прибуткових валютних і касових ордерах банком були зазначені і номери згаданих рахунків, які відповідали змісту договорів. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3.2.3. спірних договорів вкладник має право по закінченню строку договору отримувати всі належні йому суми коштів за договором готівкою. Стаття 1060 ЦК України встановлює що, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Виходячи із аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи факти, встановлені судом, ПАТ „[PERSON] Аваль зобовязаний повернути позивачу, внесені останнім суми вкладів по договорам, а відмова від такого повернення є неправомірною. Тому суд вважає, що вимога позивача [PERSON] про стягнення зазначених сум вкладів ґрунтується на законі, а отже підлягає до задоволення. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом суд виходить із наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно наданої начальнику Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ „[PERSON] Аваль [PERSON] довіреності, її посадової інструкції та „Процедури щодо надання повноважень на право підпису від імені „[PERSON] Аваль, затвердженої Постановою Правління „[PERSON] Аваль №П-101/11 від 11.09.2006 року, та повинна була в своїй діяльності керуватися як діючим законодавством України, так і внутрішніми нормативними документами ПАТ „[PERSON] Аваль. З письмових заперечень проти позову ПАТ „[PERSON] Аваль вбачається, що рішенням Комітету з управління активами та пасивами ВАТ „[PERSON] Аваль №080425/Р/1 від 25.04.2008 року на дату укладення спірних договорів за депозитними договорами на вклади у ВАТ „[PERSON] Аваль діяли максимальні розміри процентних ставок у доларах США на рівні 9,75% річних, у гривнах 15 % річних / т.1, а.с. 22 30 /. Даних про те, що начальник Миргородського відділення АТ „[PERSON] Аваль [PERSON] мала повноваження укладати договори по депозитним вкладам з більш високими відсотками судом не встановлено. Зважаючи на наведене, суд вважає, що при визначенні відсоткової ставки по спірних депозитних вкладах у доларах США слід виходити з розміру 9,75% річних, а не 25% річних, а по депозитних вкладах у гривнах з розміру 15 % річних, а не 27 % річних, як це зазначено в договорах, оскільки стягнення більших відсотків, ніж офіційно встановив [PERSON], не відповідатиме положенням ст. ст. 5, 44 Закону України „Про банки і банківську діяльність. Виходячи із меж позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь відсотків по валютних вкладах і вкладах в гривнах за період з 14 травня 2008 року по 14 травня 2009 року (тобто, за період дії договорів), суд вважає необхідним стягнути із ПАТ „[PERSON] Аваль на його користь заборгованих відсотків по вкладах у доларах США в сумі 1238,25 доларів США ( із розрахунку:12700 х 9,75% : 100 % = 1238, 25 доларів США ), а по вкладах у гривнях 3855 гривень ( із розрахунку : 25700 х 15% : 100% = 3855 гривень ). Оскільки на час розгляду справи закінчилися строки вкладів за спірними договорами, а відтак і закінчилися строки їх дії, обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимоги [PERSON] в частині дострокового розірвання договорів № 20/02 02/8 та № 20/02 02/9 на вклад Універсальний ( без пролонгації ) від 14 травня 2008 року немає. Тому ці позовні вимоги до задоволення не підлягають. Понесені позивачем судові витрати по оплаті інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, які документально підтверджені / т.1, а.с. 1 /, підлягають до стягнення з відповідача ПАТ „[PERSON] Аваль відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Крім того, з цього відповідача на користь держави слід стягнути 7 ( сім ) гривень 50 копійок в рахунок доплати витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, неповно сплачених позивачем на час подачі позову в суд. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача судового збору та витрат на правову допомогу адвоката до задоволення не підлягають, скільки в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ним документально не доведено факту понесення таких витрат.

Outcome: partial