Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить винести рішення, яким, згідно умов договору депозитного вкладу №722911 від 15.12.2008 року, стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 12232,54 EUR, відсотків в розмірі 1267,92 EUR, пеню в розмірі 2561,16 EUR, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1200,00 грн. та судові витрати. 18.08.2010 року [PERSON] доповнив свої позовні вимоги, а саме прохав суд стягнути з відповідача на його користь вкладу в розмірі 12246,82 EUR, відсотки в розмірі 2218,87 EUR, пеню в розмірі 4124,55 EUR, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1200,00 грн. Стягнути з відповідача витрати на зберігання доказів по справі в розмірі 56,20 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання повторно не зявився про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, зі згоди позивача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір депозитного вкладу № 722911, за яким сторони взяли зобовязання виконувати даний договір за умови якого позивач передав, а відповідач прийняв грошову суму вкладу у розмірі 13000,00 EUR строком на 1 місяць суму з виплатою 12,4% річних. Згідно п.3.4.3 договору депозитного вкладу № 722911, встановлено, що банк забезпечує повне збереження та повернення вкладу з нарахованими процентами. Згідно п. 3.4.5 депозитного вкладу № 722911 встановлено, що банк зобовязується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору перерахування коштів на рахунок. Строк дії договору № 722911 закінчився 15.01.2009 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача, але відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача про повернення банківського вкладу з відсотками та надав інформацію що, з огляду на ситуацію, яка склалася у фінансовій системі України та у [PERSON] зокрема, на сьогодні фахівцями [PERSON] постійно розроблюються та впроваджуються різноманітні інструменти, які дозволяють вкладникам користуватися коштами на їхніх депозитних рахунках, а користувачем кредитами зменшити процентну ставку за кредитом, поліпшити умови його обслуговування. Зокрема фахівцями [PERSON] розроблено комплексну програму виплати депозитів механізм, що дозволяє усім клієнтам поетапно отримати депозитні відсотки. Відповідно до неї з 10 серпня доступ до вкладів отримують всі клієнти з сумою депозитів до 50 тисяч гривень, а у вересні всі клієнти з сумою депозитів від 50 тисяч до 150 тисяч гривень. Клієнти з депозитами від 150 тисяч до 500 тисяч гривень поетапно до грудня 2009 року також зможуть отримати доступ до своїх коштів. При цьому клієнти отримують від 20% до 50% суми вкладу в залежності від суми депозиту з наступним поетапним отриманням решти депозиту. Відсотки за депозитами банк виплачує за зручною схемою 50% одноразово у касі банку. 50% у межах лімітів зняття коштів з карткових рахунків. Відповідно до квитанцій № 0648, № 0661, № 1358, № 0608, № 0619, № 0629, №0593, № 1359, № 1230, № 0276, № 0585 встановлено, що відповідач частково отримав суму вкладу в розмірі 764,46 EUR. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем станом на сьогоднішній день не виконано зобовязання за умовами договорів депозитного вкладу № 722911 від 15.12.2008 року, тобто частково не повернуто позивачу суми вкладу за договором № 722911 в розмірі 12246,82 EUR і суму відсотків за вкладом № 722911 в розмірі 2218,87 EUR. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплата процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідач порушив свої зобовязання, а саме в встановлений термін не повернув суму вкладу позивачу, тому необхідно стягнути з відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на користь [PERSON] пеню за вкладом № 722911 в розмірі 4124,55 EUR. Стаття 4 ЦК України передбачає основу цивільного законодавства України становить Конституція, а основним актом цивільного законодавства є цивільний Кодекс. Відповідно до ст. 629, 610 ЦК України договір є обовязковим до виконання. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1060 ЦК передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Стаття 192 ЦК України передбачає, що одним із видів майна є гроші (грошові кошти). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставин для звільнення від доказування, згідно ст.61 ЦПК України, судом не встановлено. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить із характеру та тривалості страждань позивача, стану його здоровя, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, тому суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині стягнення витрат на зберігання доказів по справі в розмірі 56,20 гривень задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до діючого законодавства зберігання доказів не відноситься до судових витрат. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79, ЦПК України, до судових витрат віднесені затрати на сплату судового збору, послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та послуги на правову допомогу. Частиною 3 статті 88 ЦПК України, встановлено, що у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача у відповідності до п. 37 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то необхідно стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: partial