Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди та посилається на наступні обставини. Позивач зазначає, що у зв"язку із виконанням трудових обов"язків у важких та шкідливих умовах праці, працюючи тривалий час на фабриках та в кар»єрі на ВАТ « ЦГЗК» він отримав професійне захворювання. Українським НДІ промислової медицини йому встановлений діагноз пиловий бронхіт першого ст., емфізема легень 1 ст., облитеруючий ендартеріт нижніх кінцівок, ішемія другого ст. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування комісією, яка склала за його наслідками 09.04.2001 року акт № 4. За висновком профпатологічної МСЕК від 23.07.01 р. йому первинно встановлено - 25 % стійкої втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК від 19.06.07 року йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% . За висновком МСЕК від 12.08.08 р. вже була встановлена стійка втрата профпрацездатності в розмірі 50 % та третя група інвалідності безстроково. Внаслідок отримання професійного захворювання позивач вважає йому заподіяна моральна шкода, т.я. він несе фізичні та моральні страждання , на протязі тривалого часу проходив лікування у різних медичних установах, випробував фізичний біль; захворювання стало причиною зміни звичного способу життя. Позивач вважає, що цивільно-правову відповідальність за позовом повинен нести Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, який відповідно до вимог Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" зобов"заний відшкодовувати моральну шкоду потерпілим. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 176800 грн. , виходячи із розміру 200 мін. заробітних плат на час виплати та просить стягнути цю суму з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, при цьому посилалася на обставини, вказані в позовній заяві. Також пояснила, що стан здоров"я позивача погіршується і зазначені обставини підтверджені останнім висновком МСЕК від 12.08.08 року , починаючи з 2001 року процент втрати професійної працездатності із року в рік збільшується із первинно встановлених 25% до 50% на день розгляду справи. Представник позивача вважає, що нести відповідальність за позовом повинен Фонд ССНВВПЗ, який за законом, діючим на час виявлення професійного захворювання, зобов"язаний проводити відшкодування шкоди у відношенні застрахованих осіб. Просила задовольнити позов. Представник відповідача - [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON] проти позову заперечувала і пояснила, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі втрати потерпілим професійної працездатності відшкодування моральної шкоди на теперішній час не передбачене, оскільки Законом України № 717 - V від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " , відповідно до яких всі норми даного закону , якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань не повинен нести відповідальність за позовом, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Із трудової книжки , виданої 25.10.1963 року на ім"я [PERSON], убачається, що позивач має загальний стаж роботи більше 40 років, з яких в умовах шкідливих факторів 38 років 6 місяців ( а.с. 9-11). Комісією , створеною ВАТ « Центральний гірничо- збагачувальний комбінат», був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання №4 від 09.04.2001 р. , яким встановлено, що при зверненні [PERSON] до Українського науково- дослідницького інституту промислової медицини був виявлений факт професійного захворювання, діагноз за яким : пиловий бронхіт першого ст., емфізема легень 1 ст., облитеруючий ендартеріт нижніх кінцівок, ішемія другого ст. Вищеназване захворювання виникло з причин роботи на протязі 38 років 6 міс. в умовах праці, які відносяться до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості, за яких концентрація пилу в повітрі робочої зони перевищувала ГДК ( а.с. 13-14). Як убачається із вищеназваного акту, винним у виникненні професійного захворювання було визнано керівництво кар»єру № 1,2 ВАТ « ЦГЗК», яким порушені вимоги ст.153 КЗпП України. За висновком первинної МСЕК від 23.07.2001 р. позивачу було встановлено 25 % втрати працездатності безстроково та рекомендоване медичне лікування та диспансерне спостереження ( а.с.16). Відповідно до висновку МСЕК від 19.06.2007 року [PERSON] було встановлено вже 40% втрати професійної працездатності безстроково ( а.с.17), а рішенням МСЕК від 12.08.2008 року позивачеві визначено 50% втрати професійної працездатності безстроково та встановлена 3 група інвалідності безстроково ( а.с.15). Відповідно до наданих позивачем довідок та виписних епікризів, він тривалий час знаходився на лікуванні у медичних установах з приводу наслідків професійного захворювання ( а.с.19-43). Суд вважає доведеними обставини, що внаслідок професійного захворювання [PERSON], пов"язаного з виконанням ним своїх професійних обов"язків на виробництві, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях , вимушених змінах у звичному способі життя; необхідності залучення додаткових зусиль на відновлення стану здоров"я. При вирішенні питання щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоров'я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, наявність вини підприємства в заподіянні шкоди. Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я або у разі смерті працівника, здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". По справі було встановлено, що позивач був застрахований відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та згідно останнього висновку МСЕК йому встановлено 50 % втрати працездатності та 3-я група інвалідності безстроково , причиною цього стала робота позивача у шкідливих умовах праці, що підтверджено актом розслідування професійного захворювання. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровоградській області визначено, що положення частини 3 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" слід розуміти, як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Тобто, рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року встановлено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачу моральну шкоду у зв'язку з тим, що на той час, коли позивачу первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності, а це було у 2001 році, згідно зі ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відшкодовувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду, покладено було на відділення виконавчої дирекції Фонду… Той факт, що у відповідності з Законом України "Про державний бюджет України на 2007 р." п. 22 ст. 71 зупинено дію абз. 4 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" - в "частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку"", на думку суду не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду України № 6- рп/2007 р. від 09.07.2007 р. № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р., він дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина . При визначені розміру заподіяної моральної шкоди, суд приймає до уваги , що з 23.07.2001 року безстроково [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності у 25%, але з часом стан його здоров»я неухильно погіршується, про що свідчать висновки МСЕК від 19.06.2007 року та 12.08.2008 року, на день звернення до суду позивачу вже встановлено 50% втрати професійного працездатності та 3-я група інвалідності. Суд вважає доведеними обставини, які свідчать про тяжкість вимушених змін у житті позивача; бере до уваги наявність вини підприємства, підтвердженої актом про розслідування випадку професійного захворювання та , виходячи із принципів розумності та об"єктивності, вважає, що компенсацію за заподіяну моральну шкоду слід призначити у розмірі 40 000 грн., що буде співрозмірним тяжкості перенесених позивачем [PERSON] страждань і переживань та іншим обставинам справи , зазначена сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції ФССНВВ, а в іншій частині позову позивачеві слід відмовити. Згідно вимог ст. 268 ЦК України позови про відшкодуванню шкоди здоров,ю заподіяному при виконанні трудових обов"язків не мають строку позовної давності. Відповідно до ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" сторони у справі звільнено від державного мита. На підставі ст. ст.81, 84, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 150 грн. пропорційно до частини задоволених на його користь вимог та на користь судової адміністрації витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 15 грн.

Outcome: partial