Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить вселити його до квартири [ADDRESS], встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому у користування кімнату площею 15,9 кв. м, відповідачці з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей дві кімнати площею 12,0 кв. м та 7,7 кв. м, коридор, кухню та санвузол залишити у спільному користуванні. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.03.2007 року позов [PERSON] про вселення та визначення порядку користування квартирою задоволено в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.06.2007 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у даній справі в частині визначення порядку користування житловим приміщенням скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] у цій частині відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 09.04.2008 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2007року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 14.06.2007 року в частині встановлення порядку користування квартирою скасовані, а справа в цій частині направлено на новий розгляд; у решті ( вселення) рішення залишено без змін. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що 22.08.2002 року ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою придбана трикімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідний договір купівлі-продажу засвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов у повному обсязі та просили його задовільнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] та встановлення порядку користування квартирою відповідно до його позовних вимог не заперечує, про що у судовому засіданні подала письмову заяву. Представник органу опіки та піклування Ленінської районної державної адміністрації м. Запоріжжя в судовому засіданні пояснив, що надання висновку у справах даної категорії не відноситься до компетенції органу опіки та піклування, але проти задоволення позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні спарви не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2010 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.05.2010 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON], ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання одноосібного права приватної власності на квартиру та за позовом [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], треті особи ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору частково недійсним та визнання права власності, за [PERSON] визнано право власності на ? квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи. Крім того, згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Застосовуючи до спірних правовідносин норми матеріального права, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Загальна житлова площа квартири [ADDRESS] складає 35,6 кв. м. На ? частки [PERSON] припадає 17,8 кв. м. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про виділення йому у користування житлової кімнати площею 15,9 кв. м, яка має окремий вхід з коридору, не суперечить праву позивача, передбаченому ч.3 ст. 358 ЦК України. Крім того , відповідачка не заперечує проти встановлення порядку користування спірною квартирою з наданням позивачеві в користування кімнати площею 15,9 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved