Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

06.07.2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить - 1 .Визнати дії відповідача у частині неправомірного заниження виплати допомоги на дітей | війни з 09.07.2007 року неправомірними. 2.3обов*язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 09.07.2007 року по 31.05.2010 року та виплатити йому щомісячну соціальну державну допомогу, відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Справа була призначена слуханням на 09.09.2010 року відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. До судового засідання позивач не з*явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та наполягає на своїх позовних вимогах з підстав зазначених ним у позовній заяві та просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач чи його представник не з*явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, просить в позові відмовити та наполягає на застосуванні строку позовної давності. З інших доказів, досліджених у судовому засіданні, судом встановлено, що: Позивач є особою яка має статус дитини війни і підпадає під дію Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (а.с. 8). Суд, дослідивши заяви та заперечення сторін, а також матеріали справи як докази, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно до статті б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, що набрав чинності 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № б-рп/2007 положення статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», якими була зупинена дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнані такими, що не відповідають Конституції України. П.п.2 п.4 розділу 11 Закону України №107-У1 від 28.12.2007 року "Про державний бюджет на 2008 рік" текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни" було змінено і зазначеним особам здійснювалась доплата підвищення до пенсії але в меншому розмірі ніж відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10 рп /2008 п.п.2 п.4 розділу 11 Закону України №107-У1 від 28.12.2007 року "Про державний бюджет на 2008 рік" щодо внесення змін до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни" визнані такими, що не відповідають Конституції України. Таким чином, за період, за який заявлено позовні вимоги, положення статті б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» стосовно того, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком були чинними з 9 липня 2007 року (день ухвалення рішення Конституційним Судом України) до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року. Згідно з ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення своїх прав. Відповідно ч.З-4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» визначено основи соціального захисту дітей війни та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Статтею 6 цього Закону передбачено виплату державної соціальної підтримки дітей війни, яка додатково виплачується до пенсії'. Вказана соціальна підтримка не може розцінюватись як пенсія або її складова частина. Тобто, йдеться про різні види правовідносин в системі соціального забезпечення та державної соціальної підтримки. Таким чином, суд вважає за необхідне зобов*язати відповідача нарахувати позивачу підвищення до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року включно. При вирішенні питання про сплату судового збору слід звернути увагу на таке. Судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита, а його розмір виплачується відповідно до ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 " Про державне мито". Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 4 зазначеного Декрету визначено, що Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації звільняються від сплати державного мита. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог, щодо зобов*язання відповідача здійснювати нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, то суди розглядають спори по оскарженню дій, які вже відбулися або вже винесених рішень і судом, відповідно до цього не може бути прийняте рішення про виплату підвищення до пенсії' у розмірі 30 % мінімальної пенсії' за віком наперед, оскільки цей розмір визначається Законами України. Тому позивачу в задоволенні в цій частині позову слід відмовити. У зв*язку з цим, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial