Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просить винести рішення, яким визнати незаконним збільшення ЗАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитним договором № PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року. Визнати недійсним пункту 6.3.1, яким передбачено, що банк має право односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті ( за статистикою НБУ). При цьому [PERSON] надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредиту або пропорційно до збільшення курсу долара США. Свої вимоги мотивувала тим, що 1.02.2008 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі відділення «Кременчуцької філії» «філії «Полтавського головного регіонального управління «ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № PLRMAK36580049, згідно з яким банк надав їй кредит на строк з 1.02.2008 року по 30.01.2015 року у вигляді кредитної лінії в сумі 30492,00 гривні на наступні цілі: 72600,00 гривень для придбання автомобіля; 726, 00 грн. для сплати страхових внесків за договором особистого страхування та договором страхування ТЗ № PLRMAK36580049; -34,00 грн. для сплати коштів за реєстрацію предмета Застави в Державному Реєстрі; - 1452,00 грн. для сплати оплати винагороди за надання фінансового інструменту з кінцевим терміном повернення 30.01.2015 року. З банком було укладено договір застави № PLRMAK36580049, згідно якого зазначена автомобіль є предметом застави за кредитним договором. [PERSON] і до цього часу не повідомив їй, що збільшив процентну ставку. 24 листопада 2009 року коли вона отримала повідомлення, щодо заборгованості за даним договором, одразу 25.11.2009 року звернулася з листом до Кременчуцького відділення КБ «Приватбанк» з приводу чого у неї існує заборгованість, на що їй працівники банку в усній формі повідомила, що з 1.02.2009 року банком було піднято відсотки за кредитом з 15,48%, як зазначено у кредитному договорі до 27,14%. Таким чином відповідачем по справі в односторонньому порядку було змінено умови кредитного договору. Відповідно до діючого законодавство встановлено, що банк діє незаконно, а оскільки дані дії порушують її права, як споживача в сфері кредитування, вона змушена звернутися до суду. 26.02.2010 року з Жовтневого районного суду Дніпропетровської області надійшла справа за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Дана справа ухвалою Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 25.01.2010 року обєднано в одне провадження з цивільною справою [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконною підвищення процентної ставки та визнання недійсною умови договору № PLRMAK36580049 від 1 лютого 2008 року з 15,48 % до 27,14 % . Зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 16.08.2010 року позивач відповідач [PERSON] уточнила позовні вимоги, а саме прохала суд, винести рішення яким, визнати незаконним та скасувати підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» з 1 лютого 2009 року процентної ставки за користування кредитом згідно кредитного договору № PLRMAK36580049 від 1 лютого 2008 року з урахуванням процентної ставки 15,48 % замість 27,14% починаючи з 1 лютого 2009 року. Визнати недійсним п.6.3.1 кредитного договору № PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року. В судовому засіданні представник позивача відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] не визнала, оскільки вважає, що заборгованості за кредитним договором не існує і виникла у звязку з незаконним підвищенням відповідачем позивачем процентної ставки і пояснила, що 01 лютого 2008 року між [PERSON] та Банком було укладено кредитно-заставний договір № PLRMAK36580049. Згідно п.п. 17.1.1, 17.1.3, 17.1.4, 17.8 даного договору [PERSON] зобов'язувався надати кредит на строк з 1.02.2008 року по 30.01.2015 року у вигляді кредитної лінії в сумі 74\~812 грн. 00 коп., [PERSON] в свою чергу брала на себе зобовязання по сплаті кредитної заборгованості у вигляді щомісячних платежів у сумі 1562 грн. 03 коп. згідно із додатком № 1 до договору графіком погашення кредиту. Взяті на себе зобовязання по сплаті щомісячних платежів в сумі 1\~562 грн. 03 коп. [PERSON] виконувала в повному обсязі. Позовні вимоги Банку ґрунтуються на тому, що відповідач листом від 06 січня 2009 р. повідомив [PERSON] про підвищення процентної ставки за кредитним договором № PLRMAK 36580049 від 01 лютого 2008 р. з 15,48 % до 27,12%. А вона сплачуючи щомісячні платежі на рівні 1\~562 грн. 03 коп. допустила утворення заборгованості. [PERSON] протягом усього розгляду справи [PERSON] так і не надав доказів отримання [PERSON] вищевказаного повідомлення із зазначенням даних про те коли і ким було отримано таке повідомлення. Більш того як вбачається з поданих Банком документів, щомісячний платіж за новою процентною ставкою для [PERSON] був встановлений з 05 лютого 2009 р., тобто після набрання 09 січня 2009 р. чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Відповідно до цього Закону статтею 1056-1 ЦК України визначено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. І саме про таку зміну розміру процентної ставки за кредитним договором з 15,48 % до 27,14% в односторонньому порядку встановлено кредитним договором. З огляду на вищевикладене, всі посилання Банку на обґрунтованість підвищення процентної ставки за кредитними договорами клієнтам, фінансовим становищем в країні, на яких будує свою правову позицію ПАТ «КБ «Приватбанк», без доказів отримання [PERSON] до 09 січня 2009 р. листа про підвищення процентної ставки втрачають сенс. А тому суд, на її думку має залишити позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно без задоволення. Представник відповідача - позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та заперечував проти позовних вимог, а саме вказав, що відповідно до укладеного договору № PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30492,00 грн. з кінцевим терміном повернення 30.01.2015 року. Листом з повідомленням від 6.01.2009 року позивачу було направлено повідомлення про збільшення відсоткової ставки за вищезазначеним договором, а саме з 15,48% до 27,81% річних, у звязку зі зміною конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні. У листі клієнту було запропоновані дії якими боржник міг би запобігти підвищенню відсоткової ставки в разі часткового погашення в строк до 1.02.2009 року суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн відсоткова ставка за кредитним договором підвищиться до рівня 22,2 % на рік в розмірі 34000 грн. відсоткова ставка за кредитним договором не змінюється та залишається на поточному рівні 15,48 % річних. Відповідно до п.6.3.1 укладеного з позивачем договору № PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом випадку: при зміні конюнктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). З огляду на вищезазначений пункт договору, на зміну розміру відсоткової ставки кредиту можуть впливати декілька чинників. При настанні одного з них (або декількох одразу) банк має право змінити ставку. Для банку, як для фінансової установи мало місце декілька підстав для зміни відсоткової ставки, а саме: з 30.04.2008 р. змінилася облікова ставка НБУ, що підтверджується Постановою Правління Національного банку України № 107 від 21.04.2008 р. "Про регулювання грошово кредитного ринку". Згідно з цією постановою облікова ставка з 30.04.2008 р. встановлюється в розмірі 12% річних, а була 8 %. Внаслідок зміни облікової ставки Національного банку України, у Банка виникло право збільшити відсоткову ставку по кредиту. Треба взяти до уваги, що з 30.04.2008 р. банком одразу не було змінено відсоткову ставку, але у зв'язку з впливом фінансової кризи негативно на банківську сферу нашої країни банк був вимушений діяти збільшуючи відсотки. Друга обставина, це зміна курсу долара США до гривні у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання Договору. На 1.02.2008 року, коли був укладений кредитний договір між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" курс долара США складав 5,05, а коли банком була збільшена відсоткова ставка курс долара США складав уже 7,7, що у відсотках складає 34,4 %, а це згідно п. 2.3.1 дає право банку збільшити відсоткову ставку за кредитом, для захисту своїх активів і активів мільйона своїх вкладників. Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 (далі - Правила) встановлено, що банки мають право ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Необхідно також зазначити щодо розміру середньозважених ставок по кредитам банків України у відповідній валюті, яка містить основні соціально економічні показники, показники грошово-кредитної політики НБ України, дані з грошово-кредитної статистики, підготовлені відповідно до міжнародних стандартів та з урахуванням стандартів Європейської системи центральних банків, а також дані про фінансові ринки, обмінні курси, тощо. Середньозважена ставка по кредитам станом на 1.02.2008 р. -13,4%; Середньозважена ставка по кредитам станом на 05.01.2009 р. - 29%; Тобто кількість пунктів, на які збільшилась середньозважена ставка - 15,6 пунктів. При цьому зміна відсоткової ставки за кредитом відбулася не в наслідок волевиявлення однієї із сторін, а через збільшення облікової ставки НБУ та зміні курсу долара США до гривні. Отже, збільшення "ПриватБанком" відсоткових ставок за кредитами відбулося у відповідності до вимог ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил, а саме у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни, що саме і було зроблено з боку "ПриватБанку". Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та правил. Позовні вимоги заявлені про звернення стягнення на заставлене майно прохав задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але завчасно надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № PLRMAK36580049від 1.02.2008 року, згідно умов якого [PERSON] зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 1.02.2006р. по 30.01.2015р. включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 30492,00 грн. на наступні цілі: 72600,00 грн. на придбання автомобіля , а також у розмірі 726,00 грн., на \~сплату \~страхових \~платежів, в сумі 34,00 грн.\~для сплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, в сумі 1452,00 грн. для сплати оплати винагороди за надання фінансового інструменту. Періодом сплати кредитних коштів встановлено строк з „1" по „5" число кожного місяця. Щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1562,03 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.21). Згідно з п.6.3.1 вищевказаного кредитного договору „[PERSON] має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої* ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дізналась, про те, що, починаючи з 01.02.2009 р. відсоткова ставка за кредитним договором № PLRMAK36580049від 1.02.2008., підвищилася та складає 27,14% на рік, тільки 25.11.2009 року, а саме 24 листопада 2009 року коли вона отримала повідомлення, щодо заборгованості за даним договором, після чого одразу 25.11.2009 року звернулася з листом до Кременчуцького відділення КБ «Приватбанк» по питанню причин утворення заборгованість, на що їй працівники банку в усній формі повідомили, що з 1.02.2009 року банком було збільшеновідсотки за кредитом з 15,48%, як зазначено у кредитному договорі до 27,14%. Відповідно до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або укладали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідності з обставинами, які істотно змінилися, договір може бути змінений за рішенням суду. Суд вважає, що вказане повідомлення, зроблене «ПриватБанком» відповідно до умов п.6.3.1 Кредитного договору в односторонньому порядку на момент укладення Договору, не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки в повідомленні, яке позивачка так і не отримала, ставиться питання про підвищення відсоткової ставки за кредитом починаючи з 01.02.2009 року, тобто після 09.01.2009 року, коли набрали чинності зміни до Цивільного Кодексу України, щодо яких відсоткова ставка не може бути збільшена в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ Листом б/н датованого 6.01.2009 року (а.с.130) позивача начебто було повідомлено про зміну відсоткової ставки за користування кредитом в сторону збільшення на рівні 27,14%, починаючи з 01.02.2009 року з посиланнями на те, що у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ, та ін., Приватбанк з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками змушений вимагати зміни умови кредитного договору № PLRMAK36580049від 1.02.2008. Представник відповідача в судовому засіданні в якості доказу про належне повідомлення позивача про зміну умов договору надав вказаний реєстр № 936 від 8.01.2009 року про передачу для відправлення листа підприємством ТОВ «ПРИН-Ц», відповідно до договору № 2006/07 від 20.06.2007 року укладеного між ТОВ «ПРИН-Ц» та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.128). Однак, представник відповідача не надав суду доказів про характер взаємовідносин ТОВ «ПРИН-Ц» з Укрпоштою чи іншим підприємством звязку, оскільки ТОВ «ПРИН-Ц» не являється офіційним підприємством звязку, а також про належне виконання умов даного договору товариством «ПРИН-Ц» і направлення ним повідомлення позивачу відповідачу [PERSON] про зміну умов договору. Тому, суд не приймає як доказ належного повідомлення позивача відповідача [PERSON] про зміну умов договору реєстр № 245 про передачу для відправлення листа підприємством ТОВ «ПРИН-Ц», та договір № 2006/07 від 20.06.2007 року укладений між ТОВ «ПРИН-Ц» та ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того відсутні будь яке повідомлення з підписом [PERSON] яке б свідчило про вручення вищезазначених листів. Відповідно до вимог ч. І ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. З 01.02.2009 року «ПриватБанк» збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, яка стала складати 27,14% на рік. Згоди щодо змін до кредитного договору сторони не досягли. Згідно ч.4 ст. 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" зі змінами згідно з Законом України від 12.12.2008р. № 661-VI, які набрали чинності з 09.01.2009р., банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом та згідно з Законом України від 12.12.2008р. № 661-VI внесеними змінами до Цивільного кодексу України, зокрема у Цивільному кодексі доповнено ст. 1056-1, яка набрала чинності з 09.01.2009 року, такого змісту: встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Тому, відповідно до законодавства, умова договору про право банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку, є нікчемною. Відповідно Закону України № 1822-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором» від 21.01.2010 року встановлено, що положення цього Закону застосовуються до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності цим Законом. Крім того, у відповідності до частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, предствником відповідача не надано належних доказів того, що ПАТ КБ «Приватбанк» підвищив процентну ставку за кредитним договором на законних підставах. Суд, не може прийняти до уваги, як доказ наказ від 5.01.2009 року (а.с.124) та розпорядження від 25.12.2008 року (а.с.121) наданих представником відповідача в судовому засіданні, так як вказаний наказ та розпорядження не відповідають вимогам цивільного законодавства, юридичної сили не мають і можуть носити тільки рекомендаційний характер. Цивільний кодекс України після Конституції України є другим по юридичній силі актом, який стосується спірних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Оскільки п. 6.3.1 Кредитного договору № PLRMAK36580049 суперечить законодавству України, а саме Закону України "Про банки та банківську діяльність", Цивільному кодексу України, то даний пункт договору за Законом являється нікчемним, а дії банку по збільшенню процентів є неправомірними. Таким чином, дії відповідача, щодо односторонньої зміни відсоткової ставки шляхом спрямування до позивача листа про таке (оферта) без отримання письмової згоди на те - згоди позивача (акцепт), необхідно трактувати як недодержання відповідачем вимог ч.4 ст.203, ч.4 ст.208, ст.1055 ЦК України. Такими діями відповідач обмежує права позивача на вільне волевиявлення, як цього вимагає ч.2 ст.638 ЦК України. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено, що нечіткі та двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Доречно також зауважити і те, що згідно ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до абзацу З ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повинен бути повідомлений кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни (таке положення міститься і в п. 6.3.1 Договору). Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Не дивлячись на дану вимогу Закону та самого Договору, відповідачем - позивачем було порушені дані вимоги, так як вже зазначалось вище, лист відповідача про зміну відсоткової ставки за б/н датованого 6.01.2009, позивачем не отримано. А відповідно до згаданої норми Закону України «Про захист прав споживачів», без вчасного повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за кредитним договором, така зміна є недійсною. Відповідно до квитанцій про сплату коштів за кредитним договором встановлено, що взяті на себе зобовязання по сплаті щомісячних платежів в сумі 1\~562 грн. 03 коп. (відповідно із додатком № 1 до договору графіком погашення кредиту) позивач відповідач [PERSON] виконувала в повному обсязі. Тобто, з цього можна зробити висновок, що заборгованість по кредитному договору у [PERSON] фактично утворилась, лише після підвищення процентної ставки без її відома, а також нараховувалась пеня за несплату підвищених відсотків. Згідно вимог ч.1 ст.14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 згаданої статті Кодексу, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. За таких обставин, суд вважає, що права позивача - відповідача мають бути захищені судом, і його вимоги щодо скасування підвищеної процентної ставки за кредитним договором PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та зобовязанням Публічного акціонерне товариства комерційного банку «ПриватБанк» зробити перерахунок за кредитним договором № PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року з урахуванням процентної ставки 15,48 % замість 27,14 % починаючи з 1.02.2009 року підлягають задоволенню, як основані на законі, оскільки на момент коли позивачка дізналася про зміну процентної ставки за договором, набрав чинності Закон, який забороняє збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку. Суд вважає, що вищезазначена норма Закону розповсюджується і на договірні правовідносини сторін згідно ст.5 ЦК України, тобто має зворотну дію в часі, оскільки пом'якшує цивільну відповідальність позивача. Як вбачається з позовних вимог відповідач позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд передати в заклад «Приватбанку» шляхом вилучення у відповідача - позивача [PERSON] належний їй на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль CHEVROLET AVEO TC58U 2007 року випуску д/н [NUMBER], також прохав в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLRMAK36580049від 1.02.2008 року в сумі 78712,53 грн. звернути стягнення на заставне майно шляхом продажу відповідачем позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» вказаного автомобіля з укладання від імені відповідача позивача [PERSON] договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем , зі зняттям спірного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Суд зазначає, що звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, врегульовується нормами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. В свою чергу відповідач позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в супереч вимогам ст.ст. 10,58,59,60 ЦПК України , не надав суду належених доказів реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Окрім того, відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач , який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Однак відповідачем позивачем ПАТ КБ «Приватбанк не надано суду належних та допустимих доказів того, що до моменту подання відповідного позову до суду, позивач направив відповідачу письмове повідомлення про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Оскільки норми статей 24,25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є імперативними, суд вважає, що відповідачем позивачем КБ «Приватбанк» порушено порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в звязку з чим позовні вимоги про звернення стягнення на заставне майно шляхом продажу позивачем спірного автомобіля з укладання від імені відповідача позивача [PERSON] договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям спірного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, заявлений передчасно і не може бути задоволений. Також , відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. В судовому засіданні встановлено, що кредитно - заставний договір № PLRMAK36580049 від 1.02.2008 року нотаріально не посвідчувався. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про заставу» встановлено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Частиною 1 статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин. Якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, умови договору в частині заставленого майна є нікчемними в силу вищезазначених норм законодавства в звязку з чим і не приймаються судом до увагу. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанку» до [PERSON] про звернення стягнення на майно задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79, ЦПК України, до судових витрат віднесені затрати на сплату судового збору, послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та послуги на правову допомогу. Частиною 3 статті 88 ЦПК України, встановлено, що у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позовні вимоги позивача задоволенні в повному обсязі.

Outcome: approved