Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради та визнання права власності на нерухоме майно. В ході розгляду даної справи ухвалою суду від 30 серпня 2010 року позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду. В решті позову представник позивача позов підтримав і, в його обгрунтування суду пояснив, що на розгляді Лисянського районного суду перебуває адміністративна справа за позовом [PERSON] до Почапинської сільської ради, Звенигородського виробничого підрозділу Черкаського ООБТІ, третя особа [PERSON] , про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Почапинської сільської ради № 47 від 06.06.2005 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно- нежитлову будівлю по вул. Б.Хмельницького, 28 в с. Почапинці, яке належить [PERSON] В період розгляду вищевказаного позову судом рішенням сесії Почапинської сільської ради № 28-2/5 від 26.06.2009 року відмінено рішення виконавчого комітету цієї ж ради № 47 від 06.06.2005 року про визнання права власності на приміщення магазину по вул. Б.Хмельницького в с. Почапинці за [PERSON] в звязку з перевищенням повноважень . Вважає, що такі дії сесії сільської ради є незаконними, оскільки питання про скасування рішення виконкому сільської ради було поставлено в позові і перебувало на розгляді суду , а також, відповідно до Конституції України, Закону „Про місцеве самоврядування, вимог ст.393 ЦК України акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Скасувавши рішення виконавчого комітету сесія сільської ради фактично привласнила собі функції суду, що є недопустимим . Крім того, рішення сесії сільської ради позбавило позивачку права власності на її власне нерухоме майно, так як вона в період користування приміщенням вклала великі кошти на переобладнання та добудови приміщення магазину, яке на період придбання було непридатне для використання по призначенню. Всі переобладнання та добудови були проведені на підставі дозволів, які надавала сільська рада. При цьому було витрачено значні кошти, тобто нерухоме майно позивачка створила особисто. А тому просить рішення сесії Почапинської сільської ради № 28-2/5 від 26.06.2009 року про відміну рішення виконавчого комітету № 47 від 06.06.2005 року про визнання права власності на приміщення магазину по вул. Б.Хмельницького с. Почапинці за ПП [PERSON] визнати незаконним та скасувати . Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що 26.06.2009 року сесія сільської ради, на підставі п.15 ст 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні більшістю голосів, шляхом таємного голосування, скасувала рішення виконавчого комітету № 47 від 06.06.2005 року як незаконне , в звязку з тим, що Закон про місцеве самоврядування в Україні не дає права виконкому сільської ради встановлювати право власності на нерухоме майно. Як встановлено в суді, майно перебувало у власності [PERSON], який мав договір купівлі продажу вказаного майна від попереднього власника. І укладаючи договір купівлі продажу нерухомого майна з [PERSON] , такий договір вони повинні були укладати в нотаріальній конторі. Ніяких правочинів між [PERSON] та [PERSON] не укладалося. Вважає прийняте рішення законним та правильним, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] вважає, що позов до задоволення не підлягає і просить відмовити в задоволенні позову виходячи з того, що рішенням виконкому Почапинської сільської ради № 47 від 06.06.2005 року його позбавлено права власності на нерухоме майно без його відому та згоди. Ніяких правочинів між ним та [PERSON] не було. У нього є документи про купівлю приміщення магазину у попереднього власника- СТОВ ім. Б. Хмельницького, і він ніяким чином відчудження даного приміщення не проводив., а виконкому сільської ради не надано право позбавляти власника права власності своїм владним рішенням без відома власника. Згідно усної домовленості між ним та [PERSON] остання користувалася приміщенням магазину на правах оренди, проте, ошукавши його, орендної плати не вносила, крім того, невідомо яким чином вирішила питання про визнання за нею права власності на дане приміщення через виконком сільської ради,що є явно незаконним. Представник третьої особи- Москаленка А.О. повністю підтримав свого довірителя та наголосив,що позивач своїм позовом має на меті узаконення безпідставно отриманого свідоцтва про право власності на нерухоме майно та створення умов для задоволення свого іншого адміністративного позову. А даний позов не підлягає до задоволення , оскільки сільська рада діяла в межах своїх повноважень та відповідно до закону. Третя особа- Легецька Л.А. та її представник вважають, що позов не підлягає до задоволення, оскільки сільська рада діяла в межах своїх повноважень, у спосіб, передбачений законом, тобто у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України та у відповідності до п. 15 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні. Представник Черкаського обласного ОБТІ у вирішенні спору покладається на суд, оскільки предмет спору не впливає на інтереси ОБТІ. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд важає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Виконавчий комітет Почапинської сільської ради своїм рішенням за № 47 від 06.06.2005 року , посилаючись на ст.30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, розглянувши заяву [PERSON]О, [PERSON] щодо переоформлення магазину в с. Почапинці по вул. Б.Хмельницького, 28, встановлення права власності на будівлю магазину , враховуючи заяви, вирішив призначити право власності на магазин, розташований в с. Почапинці по вул. Б.Хмельницького, 28, за [PERSON]. Рішенням Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області № 28-2/5 від 26.06.2009 року „Про відміну рішення виконкому № 47 від 06.06.2005 року про визнання права власності на приміщення магазину по вул.Б.Хмельницького с. Почапинці за ПП [PERSON]В. відмінено рішення виконавчого комітету № 47 від 06.06.2005 рроку про визнання права власності на приміщення магазину по вул.Б.Хмельницького с. Почапинці за ПП Коробко [PERSON], в звязку з перевищенням повноважень. В рішенні відмічено, що виконавчий комітет перевищив свої повноваження, оскільки магазин не є новоствореним майном, виконавчий комітет не має права приймати правові акти, які б стверджували чи змінювали правовідносини щодо обєктів права власності без укладення цивільно-правових угод. Вищевказане рішення Почапинської сільської ради є законним і обгрунтованим з слідуючих підстав. Ст.30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні ні у власних (самоврядних) повноваженнях, ні у делегованих повноваженнях не надає виконавчому комітету сільської ради повноважень по передачі права власності на будь-які обєкти від одного власника до іншого та затвердження будь-яких цивільно-правових угод між фізичними чи юридичними особами. Вказана стаття передбачає повноваження виконавчого органу сільської ради у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку. Як вбачається з рішення виконавчого комітету сільської ради № 47 виконавчий комітет вирішив питання про перехід права власності на нерухоме майно від одного власника до іншого, що свідчить про наявність правочину між ними . Як беззаперечно встановлено в судовому засіданні з пояснень самого представника позивача , м іж сторонами відбувся договір купівлі-продажу магазину, представник позивача пояснив, що [PERSON] написав відмову від магазину і отримав від позивача плату за магазин, тому в сільській раді було переоформлено право власності на магазин. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів .Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Коли одна сторона передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, яка приймає, або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, що мало місце в даному випадку, то це свідчить про наявність між сторонами договору купівлі- продажу( ст. 655 ЦК України). Договір купівлі продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а не посвідчується рішенням виконавчого комітету сільської ради. З огляду на викладене рішенння виконавчого комітету сільської ради № 47 від 06.06.2005 року не відповідає вимогам Закону , тому у сільської ради були всі підстави для його скасування. Скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 15 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, відповідно до якого до виключної компетенції сільських рад відноситься скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, сільська рада своїм рішенням 28-2/5 від 26.06.2009 року скасувала незаконне рішення виконавчого комітету № 47 від 06.06.2005 року, що знаходится у компетенції сільської ради і базується на Законові. Посилання позивача не що , відповідно до Конституції України, Закону „Про місцеве самоврядування, вимог ст.393 ЦК України акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, не можуть бути прийняті судом виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити в них зміни та/чи скасовувати іх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В цьому ж рішенні Конститукційного Суду України відмічено, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт ( у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України ). Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed