Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом, у якому просить винести рішення про тлумачення правочину - заповіту, складеного [PERSON], померлою 26.05.2004 року, згідно якого вона заповідала [PERSON], своє право на земельну частку (пай), яке на момент складання заповіту було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЛГ № 0079177, а на момент відкриття спадщини підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку, серії І-ЛГ № 025323, виданого Білолудькою селищною радою 19.05.2003 року. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме: на земельну ділянку, площею 4,4500 га, вартістю 47140,64 грн., розташовану на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЛГ № 025323, виданого 19.05.2003 року Білолудькою селищною радою, та на сінокоси і пасовища, площею 2,06 умовних кадастрових гектар, вартістю 5769,95 грн., розташовані на території Білолуцької селищної ради, Новопсковського району, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЛГ № 0079177, виданого 03.01.1997 року Новопсковською районною державною адміністрацією. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позовних вимогах свого довірителя наполягала, підтримала обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з вимогами позивача згоден повністю. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного . Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини . Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №437896, виданого 26.05.2004 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району, 26.05.2004 року померла [PERSON]. За життя, 15.11.2001 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого право на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом серії ЛГ № 0079177, заповідала [PERSON] Судом встановлено, що 19.05.2003 року [PERSON] Білолуцькою селищною радою був виданий державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку, серії І - ЛГ №025323, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №388 та на право постійного користування землею, але на час смерті [PERSON] її заповіт від 15.11.2001 року не було ані змінено, ані відмінено. В даний час позивачу необхідно реалізувати своє право на спадщину за заповітом - отримати свідоцтво про право власності, але вона не може це зробити, тому що на момент складання заповіту право спадкодавця на земельну ділянку (пай) було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай), а державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] отримала вже згодом - 19.05.2003 року. Згідно ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або двох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. В звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про тлумачення правочину підлягають повному задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що померла 26.05.2004 року [PERSON] дійсно мала намір заповісти [PERSON] право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], так як проживали разом з нею, що підтверджується довідкою № 1117 від 22.09.2010 року, виданою виконкомом Білолуцької селищної ради, Новопсковського району, Луганської області. Згідно ч.З ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. У чинність ст.ст. 1216-1218, 1235 ЦК України, до позивача, як до спадкоємця за заповітом переходить право власності на спадщину, до складу якої відноситься вищезазначена земельна ділянка. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини, тобто за нормою ч.2 ст.1220 ЦК України з 26.05.2004 р. Таким чином, вимоги позивача про визнання права на спадщину в порядку спадкування за заповітом є обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved