Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про зобов'язання відповідача нарахувати і здійснити виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», посилаючись на те, що він відноситься до категорії «Діти війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-1V /далі Закон № 2195-ІУ/ має право на отримання соціальної допомоги у розмірі ЗО % від мінімальної пенсії за віком. З 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року в порушення вимог закону підвищення до пенсії в зазначеному розмірі відповідачем не виплачувалося. Просив поновити строк на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, посилаючись на те. що його не було повідомлено про невиплату належних як дитині війни надбавок до пенсії, про факт порушення своїх прав він дізнався лише після отримання листа відповідача. Просив також визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати соціальної допомоги в належному розмірі. Відповідач в письмовій заяві до суду просив відмовити в позові, посилаючись на те, що органи Пенсійного фонду мають використовувати кошти тільки на виплати, вичерпаний перелік яких визначений діючим законодавством, до яких виплати підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону № 2195-1V не відносяться. Вказав, що мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у випадку підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ застосовуватися не може. Заявив про відсутність підстав для поновлення строку для звернення до суду за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про місце, день і час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наведені доводи сторін та перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до сг. 6 Закону № 2195-ІУ дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Судом достовірно встановлено, що позивач народився в 1936 році і в розумінні ст. 1 Закону № 2195-ІУ набув статусу «Дитина війни», що відповідно до ст. 6 цього ж Закону надає йому право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком. Щодо права «дітей війни» на отримання підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, то рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом було зупинено дію ст. 6 Закону № 2195-ІУ на 2007 рік, а рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 №10-рп\\2008 рі ку визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким текст статті 6 Закону № 2195-ІУ було викладено в іншій редакції. Рішення Конституційного суду є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, і таким, що має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, право на перерахунок та виплату підвищення до пенсії «діти війни» мають в 2007 році: з 9 липня по 31 грудня, в 2008 році: з 22 травня по 31 грудня. Щодо вимог в частині зобов'язання відповідача виплачувати в 2009 році щомісячне підвищення до пенсії «дітям війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то у 2009 році дію ст. 6 Закону № 2195-ІУ не було зупинено, зміст цієї статті не було змінено, норма продовжує діяти. За даними довідки управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області позивачу було виплачено підвищення до пенсії як «Дитині війни» у 2007 році: з 01 січня по ЗІ грудня - у розмірі 00.00 грн., у 2008 році: з 01 січня по 31 березня - у розмірі 47.00 грн.,. 01 квітня по 30 червня - у розмірі 48.10 грн., з 01 липня по 30 вересня - у розмірі 48.20 грн., з 01 жовтня по 31 грудня - у розмірі 49,80 гри; у 2009 році: з 01 січня по 31 грудня у розмірі 49,80 грн. на місяць. Доводи відповідача щодо застосування положень статті 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини І цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, суд вважає необгрунтованими, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії права на соціальний захист, права на отримання підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 Закону № 2195-1V. Розмір мінімальної пенсії за віком за чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Також не впливають на висновок суду доводи відповідача про відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом № 2195-1V доплат до пенсії і не можуть бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація позивачем права на підвищення пенсії, яке базується на Законі України, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань. Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 цього положення через створені в установленому порядку його територіальні >правління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії позивача, передбаченого ст.6 Закону № 2195-1V покладено на управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області, за місцем проживання позивача. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% підвищення до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали свої повноваження без поважних причин. Щодо вимог позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, то у відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 09.08.2010 року, просить захистити його право за період з 09.07.2007 року. Поза межами позовної давності знаходяться вимоги позивача про захист його права за період з 09.07.2007 року по 09.08.2007 року, відповідач в наданих до суду запереченнях заявив про відсутність підстав для поновлення позивачу строку для звернення до суду за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. Крім того, посилання позивача на необізнаність в діючому законодавстві не можуть бути підставою для визнання поважності причин пропуску строку для звернення до суду. Отже, вимоги позивача за період з 09.07.2007 року по 09.08.2007 року не підлягають задоволенню. Таким чином, згідно вимог ст. 6 Закону № 2195-ІУ відповідач повинен за період з 09 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року нарахувати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, а при виплаті такого нарахування врахувати вже виплачену суму та провести виплату недоплаченої суми підвищення до пенсії. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК У 'раїни. На підставі викладеного та

Outcome: partial