Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

09.11.2009 [PERSON] звернувся до суду з позовом до районної державної адміністрації Заводського району м. Миколаєва, [PERSON], третіх осіб - [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним розпорядження Заводської райдержадміністрації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: вул. Пушкінська, 55, м. Миколаїв, до складу якого входять: житловий будинок та сараї літ. літ. И, Е, Л. Розпорядженням Заводської райдержадміністрації відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу на місці знесеного сараю літ. И. Вказане розпорядження позивач вважає незаконним, оскільки даним розпорядженням порушене його право власності на згаданий сарай. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з данім позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові, підтвердив, просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача районної державної адміністрації Заводського району м. Миколаєва в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив, вважаючи його безпідставним та необгрунтованим з огляду на те, що позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що спірний сарай належав йому, розпорядження було видано без порушень чинного законодавства, при прийнятті розпорядження були наявні згоди всіх існуючих співвласників домоволодіння. Окрім того, районна державна адміністрація Заводського району м. Миколаєва, приймаючи спірне розпорядження не надавала дозволу на знесення сараю літ. И, оскільки на час видання розпорядження даний сарай вже було знесено. У задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] (він же представник третьої особи [PERSON]) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив, вважаючи його безпідставним та необгрунтованим, постався на рішення суду, відповідно до якого гараж, який збудовано на місці знесеного сараю літ. И залишився на виділених йому та його жінці [PERSON] земельних ділянках. У задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], відповідач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] є співвласниками домоволодіння № 55 по вул. Пушкінській в м. Миколаєві. Позивач набув право власності за договором купівлі-продажу від 05.02.2004 нерухоме майно - 85/300 часток домоволодіння № 55 по вул. Пушкінській в м. Миколаєві. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2008 визначено порядок володіння і користування земельною ділянкою домоволодіння по вул. Пушкінській, 55 в м. Миколаєві відповідно до другого варіанту додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 02.11.2007 [PERSON] 1.1. виділено земельну ділянку площею 242, 42 кв. з урахуванням частки померлого співвласника домоволодіння [PERSON], яка становить 40,40 кв. м, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] - земельні ділянки, площами відповідно 137, 83 кв. м, 223, 08 кв. м, 109, 67 кв. м. У загальному користуванні сторін залишено земельну ділянку, площею 46, 21 кв. м. Розпорядженням адміністрації Заводського району Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13. 06. 2003 № 365-р відповідачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаражу на місці знесеного сараю літ. И. Відповідно до ч. 1 cm. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні позивач стверджував, що знесений сарай літ. И раніше належав співвласнику [PERSON], потім його правонаступникам, які на підставі договору купівлі-продажу від 05. 02. 2004 передали вказаний сарай у власність позивача. Доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано, документів, які б свідчили про належність знесеного сараю померлому [PERSON] (а так само як і позивачу [PERSON]І.) в матеріалах справи відсутні. У своїх позовних вимогах позивач звертається до суду з вимогою про визнання недійсним вказаного вище розпорядження адміністрації Заводського району Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13. 06. 2003 № 365-р з посиланням на те, що при прийнятті спірного розпорядження не було отримано згоди всіх співвласників, а саме ) померлого [PERSON] (його правонаступників), однак в судовому засіданні встановлено, що на момент прийняття розпорядження [PERSON] помер, а спадок після нього в установлений законом строк спадкоємцями не прийнято. При прийнятті спірного розпорядження були наявні згоди всіх існуючих співвласників домоволодіння № 55 по вул. Пушкінській. Судом також встановлено, що гараж, збудований відповідачем [PERSON] на місці знесеного сараю літ. И, розміщено на належній останньому земельній ділянці, володіння і користування якою [PERSON] було визначено вище вказаним рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11. 06. 2008. Згідно cm. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно cm. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до cm. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до cm. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно cm. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до cm. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно cm. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до cm. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. З cm. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні можливості сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. На підставі досліджених письмових доказів та пояснень сторін в судовому засіданні було встановлено, що гараж, збудований відповідачем [PERSON] на місці знесеного сараю літ. И належить [PERSON] на відповідній правовій підставі, а дії відповідача адміністрації Заводського району Виконавчого комітету Миколаївської міської ради при виданні розпорядження від 13. 06. 2003 № 365-р не суперечили актам цивільного законодавства та не порушували цивільні права та законні інтереси позивача [PERSON] а тому підстав для скасування даного розпорядження у суду не має. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та об'єктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає у задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed