Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

В липні 2010 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулось до суду з позовом до [PERSON], просило стягнути на свою користь в порядку регресу відшкодування, сплачене потерпілій від злочину [PERSON] у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 2051 грн. 31 коп. В обґрунтування позову позивач послався на постанову Центрального райсуду м. Миколаєва від 23 березня 2007 року, якою встановлено вину відповідача у заподіянні тілесних ушкоджень [PERSON] В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечувала з тих підстав, що у листках непрацездатності зазначено загальне захворювання, що було наявне в потерпілої ще до пригоди, також послалась на відсутність вини її довірителя в дорожньо-транспортній пригоді та пропуск позивачем трирічного строку позовної давності для звернення до суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 лютого 2007 року близько 07 години 30 хвилин [PERSON], керуючи транспортним засобом марки [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вул. Пушкінській з боку пр.. Леніна у бік вул. Чигрина в м. Миколаєві та не врахував дорожню обстановку, не справився з керуванням внаслідок чого допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина відповідача в даній дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеної Центральним районним судом м. Миколаєва 23 березня 2007 року, поясненнями позивача та іншими матеріалами справи. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні з 01 лютого 2007 року по ЗО березня 2007 року, що підтверджується листами непрацездатності № 342826 та № 515526, виданими Миколаївською міською поліклінікою № 2. За вказаними листками непрацездатності позивачем [PERSON] було сплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 2051 грн. 31 коп., що підлягає відшкодуванню з винної особи - [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Разом з тим, згідно ст. -257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлений в три роки. Представник відповідача просила суд про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Позивач звернувся до суду з ікяокм в липні 2010 року, тобто після сплину строку позовної давності. Доказів того, що сірок позовної давності ним пропущений з поважних причин Фонд суду не представив. Згідно ст. 267 ЦК Україна, вцюгоск строку позовної давності до предявлення позову до суду є підставою для відмови в його задоволенні. Пленум Верховного Суду Украпи в и. 6 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 (зі змінами) „Про судове рішення також роз'яснив, що встановивши пропуск строку для звернення до суду без поважних причин, суд в рішенні вказує про відмову в позові з цих підстав. Таким чином, позовні вимоги Фонду не підлягають задоволенню через пропуск строку позовної давності звернення до суду.

Outcome: dismissed