Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році та особою, яка віднесена до II категорії. Статтею 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році II категорії виплата щорічна допомоги на оздоровлен¬ня здійснюється в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводив вказані ви¬плати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.. На його вимогу здійснити перерахунок, відповідач відмовився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, аніж урядові документи. Недовиплачена сума за період з 2005 по 2009 р.р., згідно його розрахунку, становить 11285,0 гривень. Просить поновити термін звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірни¬ми та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоотриману суму. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач просив справу розглянути у відсутність його представника. В запереченні на позов - позовні вимоги не визнає і посилається на те, що ним визнається статус позивача, як постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС II категорії (учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), факт виплати позивачу по 100,0 гри. за 2005р. -2009 роки підтверджено довідкою. Вказує, що статтею 7 Бюджетного кодексу України основним принципом бюджетної системи визначено збалансованість. Виходячи з цього принципу, всі витрати бюджету на відповідний рік затверджуються із можливос¬тей його доходної частини. Тому Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей державного бюджету, були прийняті постанови від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильсь¬кої катастрофи», відповідно до яких управління і здійснювало виплату щорічної одноразової допомо¬ги на оздоровлення. Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову в позові з означених підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спо¬сіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до абзацу 4 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення II кате¬горії (учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році) виплачується в розмірі п'яти міні¬мальних заробітних плат. Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Суд вважає, що оскільки положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лип¬ня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорно- бильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздороь, лення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать ви¬могам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу ніж постанова Ка¬бінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону. При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зме-ншувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, до¬помоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановле¬ного Законам, є недопустимим. Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильсь¬кої катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину неви¬конання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація осо¬бою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національній законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Посилання представника відповідача в своїх письмових запереченнях на постанову Ка¬бінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. не заслуговують на увагу. Гак, відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенс¬тва права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого са-моврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Ч. З ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або вне¬сення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобиль¬ської катастрофи", оскільки цим Законом (ст. 48) встановлено розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно розміру мінімальної заробітної плати, а цією постановою Кабінет Міністрів України встановлені конкретні розмірі такої допомоги в твердій грошовій срШ (100 грн.), значно меншій ніж визначено Законом ( 5 мінімальних заробітних плаг на момент виплати). Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраж¬дали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачу¬ється громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами було зупинено на 2006 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У від¬повідності до ст.109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами Кабінету Міністрів України у 2006 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передба¬чених за відповідними бюджетними програмами. Положення ст.ст. 77, 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року Конституційним Судом України не визнавались такими, що не відпові¬дають Конституції (тобто неконституційними) і рішення з цього приводу не приймалося. При таких обставинах, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами, який був чинним в 2006 році і має вищу юридичну силу в просторі і часі, ніж положення Закону України "Про статус і соціальний захист гро¬мадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було зупинено дію норм права, які регулюють спірні правовідносини, і надано право Кабінету Міністрів України у 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат в абсолютних сумах, щорічна грошова допомога на оздоровлення за 2006 рік була виплачена позивачу у відповідності до чинного законодавства, тому в цей частині позивачу слід відмовити. У відповідності до п. 30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами, зупинено на 2007 рік дію абзаців другого, третього, четвер¬того, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катас¬трофи". Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення статті п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конститу¬ційним Судом України цього рішення. Виплата зазначеної одноразової допомоги позивачу у 2007 році в сумі 100,0 грн. була здійснена в серпні 2007 року, тобто після набрання чинності рішення Конституційного Суду України. Тому за 2007 рік вказана допомога позивачу повинна була бути виплаченою в роз¬мірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент проведення виплати. П. 28, п.п. 11, розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік, та про вне¬сення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 ЗУ "Про статус та соціаль¬ний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" був викладений в новій редакції, де КМУ надано право встановлювати розмір щорічної допомоги на оздоров¬лення. 22.05.08 року було прийнято рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним положення п. 28, п.п. 11 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». З часу прийняття рішення Конституційним Судом України від 22.05.2008 року була відновлена дія положення статті 48 Закону № 796-ХІІ у попередній редакції. Виплата зазначеної одноразової допомоги позивачу у 2008 році в сумі 100,0 грн. була здійснена в грудні 2008 року , тобто після набрання чинності рішення Конституційного Суду України. Тому за 2008 рік вказана допомога позивачу повинна була бути виплаченою в роз¬мірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент проведення виплати. Законом України Про Державний бюджет України на 2009 рік будь-яких змін до ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" внесено не було. Оскільки, в 2009 році Кабінет Міністрів Укра¬їни розмір одноразової допомоги особам, що постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧА- ЕС не визначав, тому відповідач повинен був провести виплату вказаної допомоги у відпо¬відності до вимог с'г.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які пост¬раждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Суд приходить до висновку, що виплата Управлінням праці та соціального захисту на-селення виконавчого комітету Нетішинської міської ради позивачу у 2005, 2007-2009 р.р. грошової допомоги на оздоровлення як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС II категорії (учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ) в розмірі меншому ніж визначено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чор¬нобильської катастрофи" є неправомірною. Позивач є постраждалим внаслідок чорнобильської катастрофи II категорії (учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), юридично неосвічений, державою не забез¬печено надання своєчасної та доступної правової допомоги таким категоріям громадян, тому строк для звернення до суду за захистом порушеного права підлягає поновленню. Крім того, назва ст. 48 ЗУ № 796-ХП вказує на компенсацію за шкоду, заподіяну здоро¬в'ю, відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про від¬шкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.? На підставі викладеного,

Outcome: partial