Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в іКомінтернівському районі м. Харкова (далі УПФУ), в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача іщодо виплати йому щомісячного підвищення до пенсії з порушенням вимог Закону України «Про соціальний Ізахист дітей війни»; зобов язати відповідача здійснити перерахунок та виплати недоплаченого підвищення до пенсії, виходячи із розміру 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року по 01.06.2010 року в сумі 5816,50 грн. , відповідно до ст. 6 вказаного закону; визнати за ним право на отримання щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни; зобовязати відповідача призначити йому щомісячне підвищення до уіенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни; відшкодувати понесені ним витрати на 1 правову допомогу в розмірі 300 грн., а також судові витрати. В судове засідання позивач не з 'явився, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, !подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, в особі свого представника, до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи [повідомлений належним чином. Подав письмові заперечення, в яких просив в позові відмовити, посилаючись на 1 його необґрунтованість. Крім того, зазначив, що за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 [року проведений перерахунок пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей Лвійни. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачем відмовлено позивачу у проведенні перерахунку та виплати державної соціальної 'допомоги як особі, яка має статус «дитина війни». Суд вважає вказану відмову такою, що не відповідає вимогам закону з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) [ Другої світової війни було менше 18 років. Позивач є громадянином України, народився 05 січня 1940 року, тобто є дитиною війни і на нього [ розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист і [дітей війни», зокрема, право на підвищення пенсії на ЗО % мінімальної пенсії за віком, як передбачено І [статтею 6 цього Закону. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних І [соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» з метою жіриведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 ТІЗакону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, їтередбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію Г І зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» ст. 6 Закону І [України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено на 2007 рік. Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.07 пункт 12 статті 71 Закону і України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України і'і(є не конституційними). Таким чином, положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» нЩ 19.12.2006р. № 489-Vвтратило чинність 09 липня 2007року, а отже з цього часу відповідач повинен був І [нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний Щзахист дітей війни. Відповідно до підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України Закону України «Про Державний І бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 9 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на І яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до І пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чіл державної соиіальної допомоги, шо виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війніс Ветеранам) ( війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.08 зміни, внесені підпунктом 2 і пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином, положення підпунктом 2 пункту 41 розділу 11 Закону України «Про Державний ібюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. 1втратило чинність 22 травня 2008 року та з цього часу відповідач повинен був нараховувати та \\виплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей \\війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року. Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» дію статті б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про державний І бюджет на 2009 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно- \\правовими актами Кабінету Міністрів України. Відповідним Законом, який встановлює доплату до пенсії [ І дітям війни є Закон України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином Управління Пенсійного фонду || у Комінтернівському районі м. Харкова в 2009 році повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону [З України «Про соціальний захист дітей війни». Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно розраховувати підвищення Ндо пенсії особам, які мають статус «дитина війни» в розмірі ЗО % суд вважає за необхідне зазначити ї\\нас тупне. Частиною 3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та І »допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від І прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тобто, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом. Статтею 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум [ застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за і, ліком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім 'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також І стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; І формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. З урахуванням положень статті б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини 1 і статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який є єдиним І законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що застосуванню підлягає І для визначення розміру щомісячної доплати до мінімальної пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму. В К такому випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення І розміру щомісячної доплати до пенсії, що не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про І загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З позовної заяви вбачається та підтверджується довідкою, наявної в матеріалах справи, що І позивачеві виплата щомісячної державної соціальної надбавки як дитині війни здійснюється частково - лише К у розмірі 10%. При цьому суд приходить до висновку, що до повноважень саме УПФУ у Комінтернівському районі м. І Харкова відноситься нарахування у розмірі, встановленому законодавством, та виплата підвищення до пенсії т/озивачу, оскільки Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України» і Щ-здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку в (його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями В Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду і України за місцем проживання позивача є Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі ВV Харкова. З розпорядження від 7 серпня 2009 року вбачається, що відповідач призначив позивачу підвищення до ЩЬенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Проте доказів того, що Шререрахунок підвищення до пенсії позивачу, з урахуванням фактично виплачених сум проведено та визначена Шума, яка підлягає доплаті до пенсії позивачу, відповідачем не надано. З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне зобов 'язати відповідача провести перерахунок Щрідвищення до пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також Шдійснити їх виплату за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по Щ1. 06.2010року. Вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права на отримання щомісячного підвищення до В Пенсії, як дитині у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. б Закону України «Про соціальний і Захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року, не потребують окремого визнання рішенням суду, оскільки і ШШ, встановлені законом. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача вказаних пенсій у фіксованій\\\\ грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки до компетенції суду не належить визначення розмірів належних до виплати грошових коштів, такі повноваження належать до компетенції відповідача. Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 300 грн. на відшкодування правової допомоги з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 300 грн. за консультаційно-правові послуги при подачі адміністративного позову філії товариства з обмеженою відповідальністю «Надія». При цьому в матеріалах справи відсутні: ордер або інший документ, що підтверджує повноваження особи, яка надавала правову допомогу; угода на надання юридичної допомоги тощо. Таким чином з наданої позивачем копії г документу про оплату 300 грн. не зрозуміло ким саме з працівників філії ТОВ «Надія» йому було надано і правову допомогу, чи є ця особа адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, та чи має право на надання І такої допомоги взагалі. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року „Про граничні розміри і компенсації витрат, пов язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за і рахунок держави затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справи. І Граничний розмір витрат, пов язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове Лрішення в цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен і перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру І мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивачем розрахунок наданих послуг (консультації, складання позовної заяви тощо) з зазначенням І часу, який було витрачено на надання такої допомоги не наданий. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial