Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов приватного підприємця [PERSON] підтримали і просять суд трудовий договір між працівником і фізичною особою, укладений 17 листопада 2008 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], розірвати з 11 січня 2009 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. У зустрічному позові [PERSON] просять суд відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали і просять у позові відмовити. Зустрічний позов підтримали і просять суд трудовий договір, укладений 17 листопада 2008 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], розірвати на підставі ст.38 КЗпП України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9672 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.01.2009 року по 11.02.2010 року та 9672 грн моральної шкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання трудового договору на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин підлягають задоволенню частково. Зустрічний позов [PERSON] про розірвання трудового договору на підставі ст.38 КЗпП України та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Судом встановлено, що 17 листопада 2008 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір на виконання роботи продавця продовольчих товарів у магазині «Продукти», що знаходиться в місті Рівне на вулиці Кіквідзе,10А. Вказаний договір 17 листопада 2008 року був зареєстрований у Рівненському міському центрі зайнятості. Як слідує з пояснень сторін, показань свідків, змісту трудового договору, [PERSON] працювала у магазині згідно з графіком через тиждень (тиждень працювала, тиждень відпочивала). Судом також встановлено, що [PERSON], здавши зміну 11 січня 2009 року, на роботу повинна була вийти 18 січня 2009 року, однак, ні в цей день, ні в наступні дні на роботу не вийшла. Вказані обставини сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, визнаються, а тому, враховуючи положення ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Належними та достатніми доказами [PERSON] не довела тієї обставини, що її відсутність на роботі з 18 січня 2009 року була обумовлена якимись поважними причинами. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] з 18 січня 2009 року, а не з 11 січня 2009 року, як зазначає позивач, знаходилася у прогулі без поважних причин, а тому і укладений з нею трудовий договір підлягає розірванню на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 18 січня 2009 року. Відповідно до положень ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, що також вимагає подання працівником відповідної письмової заяви. Разом з тим, відповідач [PERSON] належними та достатніми доказами не довела того факту, що вона зверталася до позивача із письмовою заявою про розірвання трудового договору, в тому числі і з підстав, передбачених ст.38 КЗпП. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про розірвання трудового договору на підставі ст.38 КЗпП України суд визнає недоведеними та безпідставними. Недоведеними та безпідставними визнає суд і вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повязаного із затримкою видачі трудової книжки. Як встановлено судом, позивачем не приймалося жодного рішення про розірвання трудового договору з відповідачем з будь-яких підстав, а тому не може йти мова і про вимушений прогул, повязаний із затримкою видачі трудової книжки, оскільки, згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний саме в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Жодної із обставин, зазначених у ст.237-1 КЗпП України, відповідачем [PERSON] не доведено, а тому суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову і в частині стягнення моральної шкоди. На підставі ст.24, ст.24-1, ст.38, п.4 ч.1 ст.40, ст.235, ст.237-1 КЗпП України,

Outcome: partial