Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], [PERSON], Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контра, у якому зазначила, що згідно з рішенням Христинівського районного суду від 29.09.1994 року вона є власником ? частини житлового будинку 11 по вул. 40-річчя Перемоги, що розташований на земельній ділянці площею 0,19 га, в с. Дмитрушки, Уманського району. Відповідачу по справі [PERSON], згідно даного ж рішення також належало ? частина житлового будинку по вул. 40-річчя Перемоги с. Дмитрушки, які він згодом відчужив відповідачу [PERSON] З частиною будинку на яку [PERSON] мав право він по договору купівлі-продажу від 03.06.1999 року, відчужив і земельну ділянку. В даний час вона бажає зайняти свою частину будинку з господарськими будівлями проводити в ній ремонт та проживати. Проте, як з'ясувалося в даний час відповідач [PERSON] за допомогою своєї мами, яка в той час працювала в сільській раді, приватизував всю земельну ділянку площею 0,19 га по вул. 40-річчя Перемоги, яку згодом продав [PERSON], а її частина будинку залишилася без земельної ділянки. [PERSON] ставши власником земельної ділянки по договору купівлі-продажу від 09.10.1998 року та державного акту на право приватної власності на землю ЧР №15-12-214 став чинити їй перешкоди в користуванні будинком та відповідно земельною ділянкою. Відповідно до ст. 42 ЗК України ( в редакції 1991 року ) та ст. 120 ЗК України ( в редакції 2002 року ) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку переходить пропорційно розміру часток у спільній власності (ЗК 1991 року) та пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди ( ЗК 2002 року). У її ж ситуації будинок перебуває у спільній власності, а земельна ділянка належала [PERSON] , а нині [PERSON], а її частина будинку залишилась без земельної ділянки , тому вона вимушена звернутися до суду . Просила: визнати частково не дійсним рішення Дмитрушківської сільської ради №33 від 16.05.1997 р. в частині передачі в приватну власність земельної ділянки [PERSON] площею 0,19 га. по вул. 40 річчя Перемоги с. Дмитрушки Уманського району та додаток №2 до рішення №33 від 16.05.1997 р.; визнати не дійсним державний акт право приватної власності на землю ЧР №15-36-135 виданий Дмитрушківською сільською радою на ім'я [PERSON] зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №136 18.07.1997р.; визнати не дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.1998р. серії ААО № 225363 посвідчений Уманською державною районною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі нотаріальної контори за № 1 -2418; визнати не дійсним державний акт на право приватної власності на землю ЧР № 15-12-214 виданий Дмитрушківською сільською радою на ім'я [PERSON] зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248 від 03.06.1999 р. В подальшому позивачка свою позовну вимогу щодо визнання частково недійсним рішення Дмитрушківської сільської ради №33 від 16.05.1997 р. в частині передачі в приватну власність земельної ділянки [PERSON] площею 0,19 га. по вул. 40 річчя Перемоги с. Дмитрушки Уманського району та додаток №2 до рішення №33 від 16.05.1997 р. змінила, просила визнати частково не дійсним рішення виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №33 від 16.05.1997 р. в частині передачі в приватну власність земельної ділянки [PERSON] площею 0,19 га. по вул. 40 річчя Перемоги с. Дмитрушки Уманського району та додаток №2 до рішення №33 від 16.05.1997 р. (а.с.128). Також доповнила позовні вимоги проханням поновити їй строк звернення до суду як пропущений з поважних причин (а.с.68). У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що раніше була одружена з відповідачем [PERSON] Під час проживання йому та їй надавалась в користування земельна ділянка для обслуговування житлового будинку по вулиці 40-річчя Перемоги, 11 в с.Дмитрушки. У 1991 році шлюб між ними був розірваний і позивачка переїхала проживати в [INFO]. У 1994 року рішенням суду їй та [PERSON] було виділено по ? частині будинку №11 по вулиці 40-річчя Перемоги в с.Дмитрушки. В своїй частині будинку позивачка не могла проживати, так як їй спочатку чинив перешкоди [PERSON], а потім [PERSON], якому [PERSON] продав свою частину будинку. Раніше вона не знала, що [PERSON] приватизував фактично всю земельну ділянку, на якій розміщено домоволодіння, і яку також продав [PERSON] Так як вона має намір проживати у своїй частині будинку, однак дізналась, що у її користуванні не залишилось землі для обслуговування будинку. Вважає, що земельна ділянка була виділена [PERSON] незаконно, так як її думку як співвласника будинку ніхто не запитував, хоча вона також мала право користуватись землею та її приватизувати. Тому просить визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки, і як наслідок визнати недійсними державний акт на землю, який був виданий [PERSON], договір купівлі-продажу земельної ділянки, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], державний акт на землю, виданий [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Так як про те, що були допущені порушення при виділенні земельної ділянки в приватну ділянку [PERSON] вона дізналась лише у 2008 році, просить поновити їй строк звернення до суду. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позицію своєї довірительки та додаткового пояснив, що рішенням виконавчого комітету сільської ради про передачу в приватну власність земельної ділянки [PERSON] було порушено право позивачки користуватись землею для обслуговування своєї частини будинку. Крім того, державний акт на земельну ділянку, що був виданий [PERSON], виданий на підставі неіснуючого рішення виконавчого комітету сільської ради, так як рішення №34 16 травня 1997 року взагалі не приймалось. Так як при передачі земельної ділянки [PERSON] в приватну власність були допущені порушення, тому всі послідуючі угоди з цією земельної ділянкою являються недійсними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши 22.01.2010 року на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. По суті позовних вимог, що висунуті до нього, у заяві зазначив, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи це тим, що на момент розподілу судом будинку, за будинком рахувалось 0,06 га земельної ділянки. Земельна ділянка в розмірі 0,12 га за адресою с.Дмитрушки, вул. 40-річчя Перемоги, 11 для забудови була виділена йому за рішенням правління колгоспу ім. ХХІІ зїзду КПРС у вересні 1986 року до реєстрації шлюбу з позивачкою. Вони з батьком [PERSON] розробили рів, який знаходився в кінці земельної ділянки. Так як позивачка працювала на той час в сільській школі, то присадибна ділянка біля будинку могла досягати 0,25 га, з дозволу правління колгоспу вони приєднали розроблену земельну ділянку до виділеної. Таким чином земельна ділянка біля будинку досягла 0,25 га. Про наділення позивачці земельної ділянки цілком в розмірі 0,25 га йому нічого не відомо. Після розлучення у нього не було можливості обробляти наділену земельну ділянку. Позивачка також земельною ділянкою не користувалася (не обробляла, не сплачувала податки), так як з 1991 року проживала в іншому селі. У звязку з цим 11.02.1994 року рішенням виконкому Дмитрушківської сільської ради земельну ділянку площею 0,19 га у них було вилучено. Позивачка знала про вилучення землі, бо у них була розмова під час розподілу майна у 1994 році, на що сказала, що відсудить у нього те, що їй потрібно, будинок у тому числі. У 1997 році за його заявою до сільської ради, йому особисто було знову виділено 0,19 га землі, які він приватизував. У жовтні 1998 року він продав свою частину будинку та земельну ділянку, що належала його на підставі Державного акту. Після 1994 року позивачка до сільської ради не зверталась із заявою про виділення додаткової землі (бо під будинком і для його обслуговування вони мали по 0,03 га землі, і по сьогоднішній день за позивачкою рахується 0,03 га). Податків за землю позивачка не сплачувала, та додаткової землі до цього часу не потребувала. Вважає, що підстав для скасування рішень сільської ради та державних актів не має. Також вказує, що позивачкою пропущено строки позовної давності без поважних причин на звернення до суду. Просить суд відмовити позивачці у повному обсязі у задоволенні її позовних вимог. [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що придбав частину будинку та земельну ділянку у [PERSON] у 1998 році на законних підставах. Одразу після придбання вказаного майна він їздив до позивачки, щоб вона йому продала свою частину будинку, вона спочатку погодилась, але потім збільшила ціну, яка його не влаштовувала. Ніяких перешкод у користуванні її частиною будинку він позивачці не чинив. Про те, що земля приватизована позивачка знала, ще коли він їй пропонував продати свою частину будинку. Тому вважає, що позивачкою пропущено строки позовної давності, просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], підтримала позицію свого довірителя, вважає, що земельна ділянка [PERSON] була передана у приватну власність законно, так як позивачка з приводу виділення їй земельної ділянки до сільради не зверталась, податки за землю не платила, питання з приводу передачі земельною ділянки [PERSON] погоджувати з нею не було потреби. [PERSON] був добросовісним набувачем, придбав майно на законних підставах, просить у задоволенні позову відмовити, тим більше, що позивачкою пропущено строки звернення до суду. Представники Дмитрушківської сільської ради [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували, зазначили, що земельна ділянка [PERSON] була передана у приватну власність законно, у державному акті на земельну ділянку на імя [PERSON] була допущена технічна помилка щодо номеру рішення виконавчого комітету сільради. Також зазначили, що [PERSON] була приватизована земельна ділянка, на якій будинок, що перебуває у власності позивачки та [PERSON] не знаходиться, так як будинок розташований на земельній ділянці, що передана у користування. Представник третьої особи завідувач Уманської районної державної нотаріальної контори [PERSON] пояснив, що договори купівлі-продажу [PERSON] [PERSON] частини будинку та земельної ділянки, були посвідчені нотаріусом на законних підставах, так як продавцем були надані всі необхідні документи, які підтверджували його право власності на майно, що ним відчужувалось. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] в якості свідка [PERSON] показав, що у період з 1998 по 2000 роки він перебував на посаді голови Дмитрушківської сільської ради Уманського району. У вказаний період часу [PERSON] по питаннях землі до нього не зверталась. Суд, заслухавши пояснення сторін, інших учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали цивільної справи та інші документи, які були витребувані судом за клопотанням сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню. Своє рішення суд обґрунтовує наступним. Судом встановлено, що згідно архівної виписки з протоколу №3 загальних зборів членів колгоспу ім.ХХІІ зїзду КПРС с.Дмитрушки від 1 вересня 1986 року вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку під будівництво площею 0,12 га. Згідно архівної виписки з протоколу №5 загальних зборів членів колгоспу ім.ХХІІ зїзду КПРС с.Дмитрушки від 6 жовтня 1988 року ухвалено виділити [PERSON] присадибну ділянку в розмірі 0,25 га. Згідно рішення виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №42 від 09.09.1994 року вирішено вилучити у [PERSON] земельну ділянку в розмірі 0,19 га і надати в постійне користування [PERSON] по вулиці 40-річчя Перемоги. Згідно рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 29 вересня 1994 року, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Суд визнав за доцільне виділити сторонам по ? частини домобудівні, і вирішив визнати за [PERSON] право власності і виділити приміщення 1-2, 1-3, 1-4, ? веранди/приміщення ІІ, гараж Б, кладову В, погріб під Г, сарай Е, уборну Ж та ? криниці К, що становить ? або 50% ідеальної долі домобудівні №11 по вулиці 40 років Перемоги, розташований в с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області. За [PERSON] визнано право власності та виділено приміщення в користування 1-1, 1-5, 1-6, ? веранди а, приміщення І, веранду а-1, літню кухню Г, сарай Д та ? криниці К, що становить ? або 50% ідеальної долі домобудівні №11 по вулиці 40 років Перемоги, розташованої в с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 червня 2006 року, [PERSON] згідно рішення суду від 29 вересня 1994 року належить на праві приватної власності ? частка будинку, незавершеного будівництвом, №11 по вулиці 40-річчя Перемоги в с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області. Рішенням виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №33 від 16 травня 1997 року у [PERSON] вилучено земельну ділянку в розмірі 0,19 га по вулиці 40-річчя Перемоги, №11, виділено [PERSON] земельну ділянку в розмірі 0,19 га по вулиці 40-річчя Перемоги, №11 в постійне користування для обслуговування жилого будинку. Цим же рішенням [PERSON] згідно додатку №2 до рішення передано безкоштовно земельну ділянку у приватну власність по вулиці 40-річчя Перемоги, 11 у с.Дмитрушки загальною площею 0,19 га, у тому числі для обслуговування житлового будинку 0,19 га. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №15-36-135, виданого 18 липня 1997 року на імя [PERSON], який мешкає в с.Дмитрушки вул.40-річчя Перемоги, 11, йому на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №34 від 16 травня 1997 року передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,18 га, яка розташована на території с.Дмитрушки Дмитрушківської сільської ради Уманського району. Землю передано для обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №135. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вона межує з землями [PERSON], [PERSON], [PERSON], вулицею 40-річчя Перемоги, проїздом, та земельною ділянкою, яка перебуває в користуванні [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу будинку серії ААО №225364 від 9 жовтня 1998 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив належну продавцю ? частину незакінченого будуванням жилого будинку готовністю 83%, що знаходиться в с.Дмитрушки вул.40-річчя Перемоги, 11 Уманського району Черкаської області, з прилеглими до неї ? веранди «а», веранди «а1», ? сараю, літньої кухні «Б», ? криниці «К». Договір посвідчено державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 9 жовтня 1998 року, зареєстровано в реєстрі за №1-2416. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ААО №225363 від 9 жовтня 1998 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив належну продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №15-36-135 від 16.07.1997 року земельну ділянку площею 0,18 га, що знаходиться в с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області. Договір посвідчено державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 9 жовтня 1998 року, зареєстровано в реєстрі за №1-2418. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 9 жовтня 1998 року, [PERSON] було видано 3 червня 1999 року державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №15-12-214 площею 0,18 га, яка розташована на території с.Дмитрушки Дмитрушківської сільської ради Уманського району для обслуговування житлового будинку. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вона межує з землями [PERSON], [PERSON], землями загального користування, [PERSON] та земельною ділянкою, яка перебуває в користуванні [PERSON] Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №248. Згідно виписки з рішення Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області №35-4/V від 9 жовтня 2009 року, у [PERSON] вилучено земельну ділянку в розмірі 0,06 га по вулиці 40-річчя Перемоги, 11, переведено в землі запасу. За даними архівного відділу Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, в протоколах засідань виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради за 1997 рік рішення №34 від 16 травня не виявлено (відповідь №550 від 15 вересня 2010 року). Згідно наданої архівним відділом копії рішення виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №34, воно була прийнято 13 червня 1997 року і стосувалось питання піклування про ветеранів колгоспної праці, інвалідів, одиноких престарілих громадян. У судовому засідання було оглянуто справу по видачі державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку площею 0,18 га на імя ([PERSON]) [PERSON] в межах с.Дмитрушки. Оглядом справи встановлено, що в ній наявна пояснююча записка, складена інженером-землевпорядником [PERSON], в якій зазначено, що рішенням виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради Уманського району від 16 травня 1997 року №34 [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,18 га, в тому числі ріллі 0,16 га, багаторічних насаджень 0,01 га, будівлями та іншими угіддями 0,01 га в межах села Дмитрушки. У справі наявна виписка з рішення №34 виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради від 16 травня 1997 року, видана головою сільської ради, в якій зазначено, що [PERSON], який проживає по вулиці 40-річчя Перемоги, 11 с.Дмитрушки, передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку площею 0,18 га в тому числі ріллі 0,16 га, багаторічних насаджень 0,01 га, під будівлями та іншими угіддями 0,01 га, та залишено в постійному користуванні земельну ділянку площею 0,06 га, в тому числі ріллі 0,05 га, багаторічних насаджень 0,01 га, під будівлями та іншими угіддями 0,01 га. Згідно довідки від 22 травня 1997 року, виданої головою сільської ради , за [PERSON] рахується 0,24 га земель, в тому числі ріллі 0,22 га, багаторічних насаджень 0,01 га, під будівлями 0,01 га за №450 в земельнокадастровій книзі згідно з рішенням виконкому Дмитрушківської сільської ради №34 від 16 травня 1997 року. Згідно абрису обміру присадибних ділянок по вулиці 40-річчя Перемоги, 11 с.Дмитрушки: фактично землі всього 0,24 га, в тому числі 0,22 орної, 0,01 га багаторічних насаджень, 0,01 під забудову; пропозиція до передачі у власність всього 0,18 га, в тому числі орної 0,16 га, багаторічних насаджень 0,01 га, під забудову 0,01 га; пропозиція до передачі у користування всього 0,06 га, орної 0,05 га, інші с.г. угіддя 0,01 га. Згідно акту узгодження меж землеволодіння [PERSON] від 28 травня 1997 року, ті, що нижче підписалися [PERSON] з однієї сторони, виконавець робіт землевпорядник госпрозрахункового виробничого бюро у відділі земельних ресурсів Уманського району [PERSON] з другої сторони, в присутності землевпорядника сільської ради [PERSON] та землевласників земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON] склали акт про те, що ними погоджено розміти меж земельної ділянки [PERSON] згідно креслення, акт погоджено з головою сільської ради. Як вбачається зі справи по видачі державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку площею 0,18 га на імя ([PERSON]) [PERSON] в межах с.Дмитрушки, всі документи у справі ґрунтуються на рішенні виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №34 від 16 травня 1997 року, якого в природі не існувало. У відповідності до вимог статті 30 Земельного кодексу України (прийнятого 18 грудня 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. У відповідності до вимог статті 42 Земельного кодексу України (прийнятого 18 грудня 1990 року) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно рішення загальних зборів колгоспу від 06.10.1988 року було виділено присадибну ділянку площею 0,25 га. В подальшому, рішенням виконкому №42 від 09.09.1994 року, у [PERSON] було вилучено 0,19 га земельної ділянки і передано в постійне користування [PERSON] При цьому, взагалі не була врахована думка [PERSON], якій фактично передавалась земельна ділянка у користування і якій на праві спільної сумісної власності належав будинок №11 по вулиці 40-річчя Перемоги в с.Дмитрушки до його розподілу згідно рішення суду від 29.09.1994 року. Крім того, як вбачається з абрису обміру присадибних ділянок, що знаходиться у справі по видачі державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку площею 0,18 га на імя ([PERSON]) [PERSON] в межах с.Дмитрушки, у власність [PERSON] передавалась земельна ділянка у тому числі під забудовою 0,01 га. Однак, згідно рішення суду від 29.09.1994 року власником ? частки домоволодіння №11 по вулиці 40-річчя Перемоги в с.Дмитрушки являлась [PERSON]. Однак, з [PERSON] жодного питання з приводу передання земельної ділянку у приватну власність, у тому числі питання погодження меж земельної ділянки, не вирішувалось. При цьому слід взяти до уваги цільове призначення земельної ділянки, яка була передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку, співвласником якого являлась і [PERSON], і яка в такому разі також мала право на земельну ділянку для обслуговування будинку. Крім того, відповідно до статті 17 Земельного кодексу України (прийнятого 18 грудня 1990 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 7 грудня 1990 року, який діяв станом на 16 травня 1997 року, зокрема згідно п.17 ч.2 статті 19 вказаного Закону «виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються такі питання: регулювання земельних відносин відповідно до законодавства». В даному випадку рішення №33 від 16 травня 1997 року було прийнято виконавчим комітетом Дмитрушківської сільської ради, який, згідно положень п.2 ч.1 статті 42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 7 грудня 1990 року, мав право лише реєструвати право власності на землю і право землекористування та договори на оренду землі. Тобто, рішення виконавчого комітету сільської ради в частині передачі земельної ділянки у приватну власність громадян являється нелегітимним. Про те, що земельна ділянка [PERSON] була передана саме на підставі рішення виконавчого комітету сільської ради, свідчить і Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №15-36-135. Ще однією підставою для визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №15-36-135 являється те, що він виданий на підставі неіснуючого рішення виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №34 від 16.05.1997 року. В даному випадку не може йти мова про технічну описку у самому державному акті, так як вся документація з приводу видачі вказаного Державного акту ґрунтується саме на рішенні №34. Враховуючи те, що є всі підстави для визнання частково недійсним рішення виконкому Дмитрушківської сільської ради №33 від 16.05.1997 року з додатком №2 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON], та для визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №15-36-135, тому підлягають визнанню недійсними і договір купівлі-продажу земельної ділянки від 9 жовтня 1998 року, серії ААО №225363, посвідчений Уманською державною районною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-2418, та державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №15-12-214, виданий Дмитрушківською сільською радою 3 червня 1999 року на імя [PERSON], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №248, як такі що були укладені та видані на підставі недійсних рішення та Державного акту. З матеріалів справи вбачається, що по питаннях земельних відносин [PERSON] зверталась до архівного відділу Уманської районної державної адміністрації 15 квітня 2008 року (а.с.9). Документів, які б свідчили про те, що [PERSON] було раніше відомо про приватизацію земельної ділянки, з приводу якої виник спір, у матеріалах справи немає. Відповідачами не надано доказів, які б свідчили, що про свої порушені права [PERSON] стало відомо до 15 квітня 2008 року. У звязку з цим суд вважає за можливе поновити [PERSON] строк позовної давності. Згідно квитанції від 16 березня 2010 року позивачкою було понесено витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень, які підлягають до стягнення на її користь з відповідачів у рівних частинах (а.с.61). З приводу судових витрат, про які зазначила позивач як про витрати на оплату проїзду у судові засідання на загальну суму 242 гривні (а.с.62), то в цій частині суд вважає, що такі витрати належним чином не підтверджені, так як проїзні документи містять виправлення в їх вартості, які належним чином не завірені. Деякі з проїзних документів стосуються поїздок з м.Черкаси до м.Умані, з м.Умані до м.Буки, хоча позивач проживає в іншому населеному пункті. В обґрунтування вартості проїзду в даному випадку позивачем належних доказів не надано. Сплачений позивачем судовий збір та витрати на інформаційно-технічний розгляд справи підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved