Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 27 травня 2009 року, уточнивши свої позовні вимоги 19.02.2010 року , остаточно уточнивши свої позовні вимоги 25.05.2010 року. Позивач та його представник за дорученням [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, посилаючись на ті обставини, що відповідачем не сплачено за надані послуги по виготовленню меблів в повному обсязі та не підписано акт прийомки виконаних робіт. Відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі 9034,00 гривень, але пояснив, що при виготовленні замовлених меблів з боку позивача мало місце недбайливе відношення до виконання умов договору, меблі було виготовлено не в строк передбачений умовами договору та низької якості, тому позивачем було усунуто недоліки, його дружина та діти були змушені спати на підлозі, бо меблі своєчасно постановлені не були, однієї тумби він так і не отримав, а проведена ревізія в ванній кімнаті була зроблена неякісно, люстерко до меблів зовсім не було завезено, тому він акт і не підписував, бо вважає, що роботи не приймав. Стосовно позовних вимог щодо сплати остаточної вартості за отримані меблі він вважає, що їх вартість 9144,00 гривень збільшена за рахунок арифметичної помилки і погоджується сплатити 9034,00 гривень. В іншій частині позов не визнає, бо всі інші вимоги не передбачені договором укладеним 13.05.2008 року та ті обставини, що він своєчасно не сплатив за неякісні меблі поставлені поза межами договірного строку не впливають ніяким чином на неотримання позивачем прибутку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи ,суд приходить до наступного: 13.05.2008 року між позивачем фізичною особою приватним підприємцем Д»яченком І.В. та [PERSON]Є було укладено договір на виготовлення меблів згідно з проектом на загальну суму 35786,00 гривень з скидкою. Згідно з п. 3.1. Договору сума за договором сплачується в два етапи : аванс в розмірі 23 152,00 гривень та залишок суми 12634,00 гривень після виконання умов договору та підписання відповідного акту прийомки робіт(арк..справи 6). Позивачем ,як виконавцем робіт умови договору виконані частково, а саме: порушено встановлений договором строк на здійснення поставки та на час розгляду справи судом не поставлено телевізійну тумбу одну одиницю ,вартість 2\~100,00 гривень та не зроблено ревізію ванної кімнати та ревізію балкону вартістю 1500,00 гривень, проти цих обставин позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували та 25.05.2010 року зменшили позовні вимоги до 9\~144,00 гривень. Відповідачем ,як замовник умови договору також виконані частково, а саме: не підписано акт прийомки виконаних робіт та сплачено за укладеним договором тільки аванс в сумі 23152,00 гривень (арк..справи 15) від 14.05.2008 року, таким чином , суд приходить до висновку, що доводи відповідача в частині розміру несплаченої суми є правомірними, бо вартість замовлення складає 35786,00 гривень за мінусом авансового платежу сплаченого 14.05.2008 року 23152,00 гривень та за виключенням вартості недопоставленої тумби телевізійної в сумі 2100,00 гривень та за виключенням суми ревізії балкону та ванної кімнати, які не проведені 1500,00 гривень = 35786,00-23152,00-2100,00-1500,00= 9034 гривні. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні питання про позовні вимоги про стягнення суми інфляції в розмірі 1\~994,00 гривень, стягнення 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 438,91 гривень, стягнення збитків (не отриманого прибутку) в сумі 5\~969,80 гривень, стягнення судових витрат по сплаті державного мита та за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду , суд виходить з наступного: Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом неодноразово були роз»яснені сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази по цивільним справам надаються сторонами, а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивачем належним чином позовні вимоги не доведені, належних доказів їх обґрунтованості суду не надано. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.Зобов2язання виникають в зпідстав,встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно з ч 2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема,є 1) договори та інші правочини. Згідно вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі вимог ст..610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. На підставі вимог ст..651 ЦК України зміна або розірвання допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вину (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона не доведе , що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання. Сторони в судовому засіданні не заперечували проти тих обставин,що договір укладений 13.05.2008 року є договором побутового підряду. Згідно з вимогами ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»зується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно зі ст.867 ЦК України підрядник не має права нав»язувати замовнику включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг. Замовник має право у будь-який час для здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору ,які позбавляють замовника цього прав, є нікчемними. На підставі ст.874 ЦК України у разі нез»явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право, письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від такого дня попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з урахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса на ім.»я замовника. Підрядник має право у випадках, визначених частиною першою цієї статті, замість продажу предмету договору побутового підряду притримати його або вимагати відшкодування. На підставі вимог ч 1 ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення зобов»язань. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами врегульовані договором та нормами матеріального права, передбаченого параграфом 2 глави 61 Цивільного Кодексу України та Закон України «Про захист прав споживачів». Ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів» чітко регламентовані права виробників послу г, а саме: 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. 3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоровя споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобовязань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобовязань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. 4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем Д»яченком І.В. несправедливі умови до договору побутового підряду від 13.05.2008 року внесені не були, окрім зменшення розміру пені до 0,5% , з передбачених ст.17 вищевказаного Закону 3% пені. Але відповідач ,як споживач за захистом своїх прав не звертався, п.4.2 договору недійсним визнати не просив. Суд вважає, що позивач має право вимагати тільки сплату суми, яка визначена укладеним договором, яким не визначено право виконавця послуг на отримання 3% річних , як це передбачено ст.1048 ЦК України тільки при укладенні договору позику, а ні право на відшкодування не отриманого прибутку, що законом не передбачено. Доказів тим обставинам, що діями відповідача позивачу завдано збитків суду не надано. Вимоги щодо застосування індексу інфляції регулюють тільки взаємовідносини сторін ,що пов»язані з несвоєчасною виплатою заробітної плати на підставі вимог ст.33,34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про застосування індексу інфляції споживчих цін при порушенні термінів виплати заробітної плати» Таким чином підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. На підставі вимог ст.ст..81,88 ЦПК України суд вважає ,що з відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті державного мита (судового збору) на користь позивача в розмірі 1% від стягнутою за рішенням суми та судові витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 250,00 гривень.

Outcome: partial