Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її сина [PERSON], посилаючись на те, що останній з дитинства і по теперішній час хворіє психічною хворобою з діагнозом глибока розумова відсталість, у звязку з цим він не розуміє значення своїх дій, не може себе контролювати та не може керувати своїми діями. [PERSON] знаходиться на обліку в Татарбунарській ЦРЛ Одеської області з приводу вказаного діагнозу, є інвалідом з ди-тинства 1-ї групи безстроково. Син мешкає біля неї. Визнання сина недієздатним їй потрібно для оформлення над ним опіки та отримання додаткової допомоги на нього від управління праці та захисту населення. Заявниця в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатним підтримала. Представник УСЗН в Татарбунарському районі Одеської області надала до суду заяву, згідно якої просила справу слухати у її відсутності, проти вимог заяви не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява підлягає задоволенню. Із акту за №978 від 06.10.2010 року комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.17-18) вбачається, що [PERSON] хворіє хронічним стійким психічним розладом глибокою розумовою відсталістю. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує призначення опіки. Із копії довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №053160 (а.с.3) видно, що [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства. Як видно із висновку виконкому Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.6) орган опіки та піклування пропонує призначити опікуном над недієздатним [PERSON] його матір [PERSON]. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Стаття 41 ч.1 ЦК України передбачає, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її не-дієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], а тому має право відповідно до ч.3 ст.237 ЦПК України подати заяву про визнання свого сина недієздатною особою. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає можливим визнати [PERSON] недієздатною особою в звязку зі стійким психічним розладом здоровя, що підтверджено в судовому засіданні медичними довідками та висновком комісійної амбулаторної судово психіатричної експертизи. В судовому засіданні встановлено, що визнання сина заявниці недієздатним їй потрібно для оформлення над ним опіки та отримання додаткової допомоги на нього від управління праці та захисту населення. Відповідно до ч.1 ст.241 ЦПК України, рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною є підставою для призначення органом опіки та піклування недієздатній фізичній особі опікуна. Таким чином, є всі підстави для встановлення над [PERSON] опіки. Заявниця відповідно до ст.63 ЦК України в повному обсязі відповідає вимогам, які предявляються до опікуна. Вона має повну цивільну дієздатність, бажає бути опікуном, перебуває в родинних стосунках з підопічним, являється матірю і з урахуванням стосунків з останнім може виконувати обовязки опікуна, діючи в інтересах свого сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved