Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом в, обґрунтування кого зазначив, що в засобі масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» №91 (595) від 20.11.2009 року в рубриці «Обозреватель» … «Законник» на другій сторінці була опублікована стаття під назвою: «Гриппозный скандал в Днепропетровске». В статті, автор якої невідомий, були розповсюджені недостовірні відомості про депутата Дніпропетровської міської ради [PERSON], які є недостовірними і ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача. Так, в статті було розповсюджено інформацію з наступним текстом: «по словам [PERSON], [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске РR - вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа». До того ж [PERSON] звинувачує позивача, як керівника більшості в Дніпропетровській міській раді, в тому, що замість того щоб налаштувати та організувати органи влади на боротьбу з епідемією, він розпочав безкоштовно роздавати марлеві на вулицях міста. Згідно заяви [PERSON]: «Все повязки, которые раздавались активистами [PERSON], они все были фабричного производства». Також [PERSON] звинувачує позивача в тому, що він з допомогою фарм-компанії «БаДМ» напередодні скупив в лікарнях та державних аптеках м.Дніпропетровська марлеві повязки, позбавивши таким чином мешканців міста можливості самостійно придбати засоби захисту. Всеукраїнська газета «Лица» є друкованим засобом масової інформації, тираж якої, зазначеній в газеті, дорівнює 10000011011110 примірників. З урахуванням цього, очевидним є той факт, що інформація, викладена в статті, була поширена відповідачами необмеженому колу осіб, шляхом опублікування у Всеукраїнській газеті «Лица», зазначеним вище тиражем, що реалізується у вільному продажу. Будь-який читач Всеукраїнської газети «Лица» при прочитанні тексту статті звертає увагу на наступні її елементи (відомості та судження): текст статті, яка за своїм змістом є переказуванням та цитуванням відомостей, думок та «звинувачень», розповсюджених координатором громадської організації «Град» [PERSON] на прес-конференції в інформагенстві УНІАН 16.11.2009 року; «Координатор общественной организации «Град» [PERSON] обвиняет руководителя городского большинства [PERSON] в парализации работы городских аптек, а также в раздувании паники в городе вокруг калифорнийского гриппа». Оскільки зазначена фраза міститься на початку статті, вона має за мету справити у читача безсумнівне враження про те, що всі судження, зазначені [PERSON] та викладені у статті, є актуальними, в крайньому ступені правдивими, а відомості достовірними. «По словам [PERSON], [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске РR - вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа. То, что происходит, начиная с 4 ноября в Днепропетровске, нельзя назвать иначе, как компанией бесстыдного самопиара со стороны [PERSON]. Вместо того, чтобы как руководитель большинства в Горсовете, настроить работу и организовать органы власти на борьбу с эпидемией, он принялся массово бесплатно раздавать марлевые маски на улицах города»,- сказал [PERSON]». Таким є текст статті, що має за мету сформувати у читача враження про неналежне виконання позивачем своїх повноважень в якості «керівника більшості в міськраді» та навязує думку читачам про те, що безкоштовна роздача марлевих повязок позивачем є самопіаром. «Все повязки, которые раздавались активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания утверждать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска»,- сказал [PERSON]». Це речення статті містить відомості про фактичні дані, а саме: про конкретний факт чи конкретні факти здійснення [PERSON] закупівлі марлевих повязок в лікарнях та державних аптеках міста. Недостовірність інформації, розповсюдженої в статті, полягає в тому, що [PERSON] звинувачує позивача у причетності до піар-вакханалії, що розгорнулась в результаті епідемії грипу в Дніпропетровську, при цьому не надавши жодних підтверджень. До того ж на час введення карантину Дніпропетровська міська рада призупинила свою роботу. Отже позивач, як керівник більшості в міській раді ніяк не міг налаштувати та організувати органи влади на боротьбу з епідемією. По-друге, є докази, які підтверджують, що представники ВГО «Громадська сила» звернулись до швейного підприємства з проханням в якості благодійності надати послуги по пошиттю масок, а саме: договір №02/11/09 про надання послуг з пошиття марлевих масок від 02.11.2009 року. В статті вказується на причетність позивача до зникнення з продажу марлевих масок, однак ґрунтується вона лише на фантазіях та даних невідомого джерела. Вважає, що вищезазначена інформація, поширена [PERSON] та редакцією Всеукраїнської газети «Лица» про нього є недостовірною, негативною та такою, що принижує його честь, гідність, а також порушує його право на недоторканість ділової репутації. Розповсюдження вищезазначеної інформації про особу позивача створює в очах громадськості негативний образ не тільки самого позивача, як депутата міської ради, лідера ВГО «Громадська Сила», але і всієї міської ради, оскільки неодноразово зазначають про вигадану причетність позивача, як «депутата міської ради». Тобто автор статті, засновники та редакція газети, а також [PERSON] мали на меті приниження ділової репутації, честі та гідності позивача шляхом розповсюдження неправдивих, недостовірних відомостей, що не відповідають дійсності. Розповсюдження відповідачами завідомо неправдивих відомостей, вигадок негативно відобразились на моральному становищі позивача, що спричинило йому істотну моральну шкоду, оскільки значною мірою нашкодило його репутації. Також були порушені принципи обєктивності, точності, повноти та вірогідності інформації, чим порушили свій обовязок забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин. З урахуванням викладеного, позивач просив визнати інформацію, розповсюджену відповідачами щодо незаконного придбання марлевих повязок в медичних закладах та аптеках Дніпропетровська позивачем, а також у причетності його до піар-вакханалії, що розгорнулась в звязку з епідемією грипу недостовірною та неправомірною, такою, що порочить честь, гідність та принижує ділову репутацію позивача. Зобовязати [PERSON] спростувати поширені ним відомості, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, які стосуються незаконного придбання марлевих повязок в медичних закладах та аптеках Дніпропетровська позивачем, а також у причетності його до піар-вакханалії, що розгорнулась в звязку з епідемією грипу. Спростування здійснити тим самим способом, яким були розповсюджені зазначені відомості. У спростуванні обовязково зазначити наступну інформацію: «Всі відомості, розповсюджені раніше [PERSON] стосовно придбання [PERSON] марлевих повязок в медичних закладах та аптеках Дніпропетровська, а також у причетності до розгорнувшейся піар-вакханалії в звязку з епідемією грипу є неправдивими, не перевіреними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Депутат Дніпропетровської міської ради м.Дніпропетровська, а також лідер ВГО «Громадська сила» - [PERSON] не має ніякого відношення до зникнення з продажу в місцевих аптеках та медичних закладах марлевих повязок, а також, щодо спекуляції ними на вулицях міста». Зобовязати ПП «Авеню» та [PERSON] опублікувати в найближчому номері друкованого засобу масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» спростування поширених відомостей, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а саме: викласти спростування у порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» на першій та другій сторінках, наступним текстом: «В №20 газеты «Лица» от 20.11.2009 года была опубликована статья «Гриппозный скандал в Днепропетровске». В публикации речь идет о том, что якобы городской депутат, лидер ВОО «Громадська Сила» имеет отношение к пиар-вакханалии, скупке марлевых повязок из аптек и мед.учреждений г.Днепропетровска с последующей спекуляцией последними. На самом деле [PERSON] не имеет никакого отношения к пиар-вакханалии, скупке марлевых повязок из аптек и медицинских учреждений г.Днепропетровска. В нашей газете была распространена неправдивая, непроверенная информация, которая не отвечает действительности и задевает честь, достоинство и деловую репутацию депутата городского сонета, лидера ВОО «Громадська Сила» [PERSON], в святи с чем приносим ему свои извинения». Також позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в сумі 100000 грн. В ході розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачами в друкованому засобі масової інформації - Всеукраїнській газеті «Лица» №91 (595) від 20.11.2009 року, а саме: «… [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске PR-вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа»; «…Марлевые повязки\~для раздачи\~на улицах\~в целях\~самопиара [PERSON] накануне\~скупил в\~больницах и\~государственных аптеках\~Днепропетровска,\~лишив таким\~образом горожан\~возможности приобрести\~эти доступные\~средства защиты»;\~«Все повязки,\~которые раздавались\~активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска». Зобовязати [PERSON] спростувати поширені ним відомості в друкованому засобі масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» №91 (595) від 20.11.2009 року, що порочать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] щодо незаконного придбання марлевих повязок в медичних закладах та аптеках Дніпропетровська, а також у причетності до піар-вакханалії, що розгорнулась в звязку з епідемією грипу. Спростування здійснити тим самим способом, яким були розповсюджені зазначені відомості. Зобовязати ПП «Авеню» та [PERSON] опублікувати в найближчому номері друкованого засобу масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» спростування поширених відомостей, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а саме: викласти спростування в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» на першій та другій сторінках, наступним текстом: «В №20 газеты «Лица» от 20.11.2009 года была опубликована статья «Гриппозный скандал в Днепропетровске». В статье цитировалось выступление координатора общественной организации «Град» [PERSON] Сообщаем читателям, что в судебном порядке было установлено, что в нашей газете №20 от 20.11.2009 года в статье «Гриппозный скандал в Днепропетровске» была распространена неправдивая, недостоверная информация, которая не отвечает действительности и задевает честь, достоинство и деловую репутацию депутата городского совета, лидера ВОО «Громадська Сила» [PERSON], а именно: «…Загид [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске PR-вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа»; «…Марлевые повязки\~для раздачи\~на улицах\~в целях\~самопиара [PERSON] накануне\~скупил в\~больницах и\~государственных аптеках\~Днепропетровска,\~лишив таким\~образом горожан\~возможности приобрести\~эти доступные\~средства защиты»;\~«Все повязки,\~которые раздавались\~активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска». «В связи с распространением неправдивой, непроверенной информации, которая не отвечает действительности и задевает честь, достоинство и деловую репутация депутата городского совета, лидера ВОО «Громадська Сила» [PERSON], приносим ему свои извинения». Також позивач просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачами \~ПП «Авеню»\~та [PERSON]\~було подано\~зустрічний позов\~до [PERSON],\~в якому\~останні просили\~визнати спірну\~публікацію газети\~«Лица» №91\~від 20.11.2009\~року під\~заголовком «Гриппозный\~скандал в\~Днепропетровске» \~відтворенням публікації\~під заголовком\~«В Днепропетровске\~разгорается гриппозный\~скандал» в\~інтернет-газеті\~на веб-сайті\~http://obozrevatel.com;\~визнати фрагменти\~спірної публікації: «…Загид [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске PR-вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа»; «…Марлевые повязки для раздачи на улицах в целях самопиара [PERSON] накануне скупил в больницах и государственных аптеках Днепропетровска»; «У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска» - оціночними судженнями; «Ажиотаж и паника, которые возникли в Днепропетровске, сопровождались рекламными роликами, рекламными сюжетами на местных телеканалах, в которых активисты «Громадської сили» буквально на улицах раздавали эти повязки пенсионерам, водителям маршруток» - такими, що відповідають дійсності. Також зазначили, що позов [PERSON] було подано без належних підстав, тобто в порядку зловживання правом на звернення до суду. Цією спробою опорочити професійну діяльність журналістів та відволікти їх від неї судовим переслідуванням, позивачам за зустрічним позовом було заподіяно моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 1650 грн. та просили стягнути з відповідача [PERSON] В задоволенні первісного позову [PERSON] просили відмовити, посилаючись на те, що текст оспорюємої статті є прес-релізом ІА УНІАН, а тому відповідно до ст.42 Закону України «Про пресу» редакція газети «Лица» та редактор [PERSON] не несуть відповідальності за її публікацію. \~ \~ \~ \~ \~ Представники відповідача за первісним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували. В своїх поясненнях в судовому засіданні та письмових запереченнях зазначили, що відповідач лише висвітлив події, які відбувались протягом двох тижнів на вулицях Дніпропетровська, починаючи з 04.11.209 року і керувався правом ЗМІ на проведення власного дослідження і аналізу діяльності органів влади, їх посадових осіб, давати їй оцінку, а також правом висвітлювати всі аспекти діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, що надано ст.2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації». У тексті прес-релізу та наступному виступі [PERSON] на прес-конференції в ІА УНІАН не міститься жодних висловів, які б ган біли честь, гідність та ділову репутацію позивача, всі вислови є особистою думкою [PERSON], оціночними судженнями, які не підлягають скасуванню. Також зазначили, що позивачем не надано жодних доказів, що внаслідок поширення зазначеної в позові інформації йому було заподіяно моральну шкоду. В звязку з чим, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради в судове засідання 27.10.2010 року не зявився. В попередніх судових засіданнях просив прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Представник третьої особи ТОВ «БаДМ» в судові засідання не зявлявся, про причини неявки не повідомляв. Про день та час слухання справи ТОВ «БаДМ» повідомлялось належним чином. З урахуванням думки представників позивача та відповідачів, враховуючи, що представник третьої особи Дніпропетровської міської ради приймав участь в попередніх судових засіданнях та висловив свою думку щодо заявлених позовних вимог, третя особа ТОВ «БаДМ» будучі обізнаною про наявність в провадженні суду вказаної справи у відповідності до ч.3 ст.36 ЦПК України повідомлень про згоду на участь у справі не надавав, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представників третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в засобі масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» в №91 (595) від 20.11.2009 року на другій сторінці була опублікована стаття під назвою: «Гриппозный скандал в Днепропетровске». У тексті вказаної статті, з посиланням на зроблені [PERSON] заяви під час прес-конференції в інформагентстві УНІАН 16.11.2009 року, зазначається, що: «Координатор громадської організації «ГРАД» [PERSON] звинувачує керівника міської більшості Загіда [PERSON] в паралізації роботи міських аптек, а також в роздутті паніки в місті навколо каліфорнійського грипу». \~ \~ \~ \~ \~ \~Також в\~тексті статті\~зазначається,\~що:\~«По словам\~[PERSON], [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске PR-вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа», «…Марлевые повязки для раздачи на улицах в целях самопиара [PERSON] накануне скупил в больницах и государственных аптеках Днепропетровска, лишив таким образом горожан возможности приобрести эти доступные средства защиты». \~ \~ \~ \~ \~ \~Крім того,\~в якості\~цитування приводяться\~наступні слова\~[PERSON]:\~«Все повязки,\~которые раздавались\~активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска» (а.с.44 зворот). Як вбачається з виступу [PERSON] на прес-конференції в інформаційному агентстві УНІАН 16.11.2009 року, під час останньої [PERSON] заявив, що: «У Дніпропетровську керівник депутатської більшості міської ради Загід [PERSON] з 4 листопада розпочав масштабну, гучно розрекламовану PR-акцію, боротьби з епідемією грипу у місті». «Він вдавався до масових роздач на вулицях міста безкоштовних захисних повязок». «Це призвело до небаченої у місті паніки і до паралізації роботи мережі аптек». «Всі повязки, які роздавались активістами [PERSON], вони всі були фабричного виробництва. І в нас є всі підстави стверджувати, що пан [PERSON] скупив ці засоби індивідуального захисту у лікарнях й державних аптеках Дніпропетровська» (а.с.138). Згідно ч.1 ст.3 [PERSON] України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.4 ст.32 [PERSON] України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст.297 ЦПК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст.299 ЦПК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як розяснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов предявлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі ст.21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Відповідно до п.15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як зазначено в п.19 вказаної постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Відповідно до п.25 постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст.37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобовязати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті\~- не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях\~- у запланованому найближчому випуску. Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» забороняється використання друкованих засобів масової інформації для втручання в особисте життя громадян, посягання на їх честь і гідність. Відповідно до ст.41 вказаного закону редакції, засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та об'єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації. Порушеннями законодавства\~України про\~друковані засоби\~масової інформації,\~окрім іншого,\~є: порушення,\~передбачені \~ст.47\~Закону України\~"Про\~інформацію",\~порушення положень\~ст.3\~цього Закону. За ці порушення винні особи притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України. Відповідно до ст.47 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства\~України про\~інформацію тягне\~за собою\~дисциплінарну,\~цивільно-правову,\~адміністративну або\~кримінальну відповідальність\~згідно з\~законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як: надання інформації,\~що не\~відповідає дійсності; поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під честю слід розуміти позитивну соціальну оцінку особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під гідністю розуміється визнання цінності кожної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Під діловою репутацією слід розуміти \~набуту особою суспільну оцінку її ділових та професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. \~ Стаття\~10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~як і\~ст.34 [PERSON] України,\~передбачає,\~що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів,\~змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів,\~одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак,\~як відзначив Європейський Суд з прав людини,\~таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним,\~через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля,\~зокрема,\~і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей,\~коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд вважає, що поширена відповідачем [PERSON] під час прес-конференції 16.11.2009 року в інформаційному агентстві УНІАН, а також опублікована в засобі масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» в №91 (595) від 20.11.2009 року на другій сторінці в статті під назвою: «Гриппозный скандал в Днепропетровске», інформація, а саме, що: «… [PERSON] имеет прямое отношение к развернувшейся в последние 2 недели в Днепропетровске PR-вакханалии вокруг темы эпидемии гриппа», не є відомостями, які можуть бути оспорені й спростовані в порядку, передбаченому ст.277 ЦК України, оскільки є відображенням поглядів відповідача [PERSON] на ситуацію, що склалась, його оціночними судженнями, право на\~які гарантована\~законом, на певні події, діяльність позивача, а тому в силу ст.47-1 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Разом з тим, поширені [PERSON] під час прес-конференції 16.11.2009 року в інформаційному агентстві УНІАН, а також опубліковані в засобі масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» в №91 (595) від 20.11.2009 року на другій сторінці в статті під назвою: «Гриппозный скандал в Днепропетровске» відомості про те, що: «Всі повязки, які роздавались активістами [PERSON], вони всі були фабричного виробництва. І в нас є всі підстави стверджувати, що пан [PERSON] скупив ці засоби індивідуального захисту у лікарнях й державних аптеках Дніпропетровська», а також поширені у зазначеній вище статті відомості про те, що: «…Марлевые повязки для раздачи на улицах в целях самопиара [PERSON] накануне скупил в больницах и государственных аптеках Днепропетровска, лишив таким образом горожан возможности приобрести эти доступные средства защиты», в загальному контексті статті та виступу, з огляду на їх зміст та форму, спрямованість на причетність позивача до скупки марлевих повязок в аптеках та лікарнях місця, з посиланням на те, що це позбавило мешканців місця можливості купувати ці засоби захисту у вільному продажу, використане як натяк на нечесні дії та корисливі інтереси позивача, спроможне породити у читачів думку, що вчинення позивачем таких вчинків є незаперечним фактом та призвести до негативного ставлення до останнього. Звідси, на думку суду, такі твердження відповідача покладають на нього обов'язок надати фактичне підґрунтя своїх суджень. Разом з тим, представниками відповідачів у відповідності до вимог ст.277 ЦК України, ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано будь-яких доказів на підтвердження поширеної відносно позивача інформації під час виступу на прес-конференції в інформаційному агентстві УНІАН та в статті «Гриппозный скандал в Днепропетровске». В уточненій позовній заяві позивач ставить питання про визнання недостовірною інформації, розповсюджену відповідачами в друкованому засобі масової інформації - Всеукраїнській газеті «Лица» №91 (595) від 20.11.2009 року, а саме: «…Марлевые повязки\~для раздачи\~на улицах\~в целях\~самопиара [PERSON] накануне\~скупил в\~больницах и\~государственных аптеках\~Днепропетровска,\~лишив таким\~образом горожан\~возможности приобрести\~эти доступные\~средства защиты»;\~«Все повязки,\~которые раздавались\~активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска», а також зобовязати відповідача [PERSON] спростувати поширені ним відомості в друкованому засобі масової інформації Всеукраїнській газеті «Лица» №91 (595) від 20.11.2009 року, що порочать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] щодо незаконного придбання марлевих повязок в медичних закладах та аптеках Дніпропетровська, а також у причетності до піар-вакханалії, що розгорнулась в звязку з епідемією грипу, тим способом, яким вони були поширені. Відповідно до ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Відповідно до ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: 1) ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників); 2) вони містяться у відповіді на інформаційний запит щодо доступу до офіційних документів і запит щодо надання письмової або усної інформації, наданої відповідно до вимог Закону України "Про інформацію"; 3) вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян; 4) вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; 5) в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом. Як встановлено судом відомості про те, що «Все повязки,\~которые раздавались\~активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска» були поширені відповідачем [PERSON] під час виступу на прес-конференції в інформаційному агентстві УНІАН, а не в статті «Гриппозный скандал в Днепропетровске», опублікованій у Всеукраїнській газеті «Лица», де лише було відтворено вказану інформацію. З урахуванням зазначених вище обставин, встановлених судом, та положень закону, враховуючи, що відповідачі ПП «Авеню» та [PERSON] в силу ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» не несуть відповідальності за публікацію відомостей про те, що: «Все повязки,\~которые раздавались\~активистами [PERSON], они все были фабричного производства. У нас есть все основания полагать, что господин [PERSON] скупил эти средства индивидуальной защиты в больницах и государственных аптеках Днепропетровска», оскільки останні дослівним відтворенням офіційного виступу [PERSON], як координатора громадської організації та одержані від інформаційного агентства, а також враховуючи те, що [PERSON] не поширював ці відомості у Всеукраїнській газеті «Лица», як це зазначає позивач в своєму позові, розглядаючи справу\~у відповідності\~до ст.11\~ЦПК України\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню\~та слід визнати\~недостовірною та\~такою,\~що ганьбить\~честь,\~гідність та\~ділову репутацію\~[PERSON]\~наступну інформацію,\~поширену відносно\~нього у\~статті «Гриппозный\~скандал в\~Днепропетровске»,\~що надрукована\~на сторінці\~№2\~у номері\~91\~(595)\~Всеукраїнської газети\~«Лица» від\~20\~лютого 2009\~року:\~«…Марлевые повязки\~для раздачи\~на улицах\~в целях\~самопиара [PERSON] накануне\~скупил в\~больницах и\~государственных аптеках\~Днепропетровска,\~лишив таким\~образом горожан\~возможности приобрести\~эти доступные\~средства защиты». Спростувати недостовірну інформацію, поширену стосовно [PERSON] у статті «Гриппозный скандал в Днепропетровске», що надрукована на сторінці №2 у номері 91 (595) Всеукраїнської газети «Лица» від 20 лютого 2009 року, шляхом опублікування у Всеукраїнській газеті «Лица» не пізніш місяця з дня набрання законної сили вказаним рішенням, тим же шрифтом і поміщення під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилось повідомлення, яке спростовується, тексту про спростування, як недостовірної, поширеної у статті «Гриппозный скандал в Днепропетровске», що надрукована на сторінці №2 у номері 91 (595) Всеукраїнської газети «Лица» від 20 лютого 2009 року, інформації стосовно [PERSON], а саме: «…Марлевые повязки для раздачи на улицах в целях самопиара [PERSON] накануне скупил в больницах и государственных аптеках Днепропетровска, лишив таким образом горожан возможности приобрести эти доступные средства защиты». При цьому суд не погоджується з запереченнями відповідачів з приводу того, що відомості про те, що: «…Марлевые повязки для раздачи на улицах в целях самопиара [PERSON] накануне скупил в больницах и государственных аптеках Днепропетровска, лишив таким образом горожан возможности приобрести эти доступные средства защиты», взяті по матеріалам інтернет-газети «Обозреватель» та дослівно повторює публікацію у цій газеті. Тобто є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим засобом масової інформації, що у відповідності до ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» виключає відповідальність газети «Лица». Як вбачається зі спірної статті у лівому верхньому куті над останньою зазначено слово «Обозреватель». Разом з тим, суд вважає, що зазначення вказаного найменування в такому вигляді не достатньо для ідентифікації джерела використаної в статті інформації та відповідачами не надано належних доказів тому, що слово «Обозреватель» є посиланням на джерело отриманої інформації, а саме: на інтернет-газету «Обозреватель», як це зазначає представник відповідачів в своїх запереченнях. Крім того, на початку вказаної статті робиться посилання на заяву [PERSON]. зроблену ним під час прес-конференції 16.11.2009 року в інформаційному агентстві УНІАН. Також слід зазначити, що відомості про те, що: «…Марлевые повязки для раздачи на улицах в целях самопиара [PERSON] накануне скупил в больницах и государственных аптеках Днепропетровска, лишив таким образом горожан возможности приобрести эти доступные средства защиты» не є цитуванням виступу [PERSON] під час прес-конференції, не містяться ані в прес-релізі [PERSON] до виступу, ані в тексті виступу, розміщеного на офіційній сторінці сайту інформаційного агентства УНІАН. Тому, суд вважає, що відсутні передбачені ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» підстави для звільнення відповідачів ПП «Авеню» та головний редактор газети «Лица» [PERSON] за поширення зазначеної вище інформації, останні повинні були пересвідчитись в достовірності поширеної інформації в цій частині та несуть відповідальність за її поширення. Відповідно до ст.280 ЦПК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст.49 Закону України «Про інформацію» у випадках, коли правопорушенням, вчиненим суб'єктом інформаційної діяльності, завдано матеріальної чи моральної шкоди фізичним або юридичним особам, винні особи відшкодовують її добровільно або на підставі рішення суду. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає ... у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як розяснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди в результаті поширення відносно нього відповідачем [PERSON] відомостей, які не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки внаслідок поширення недостовірної інформації під час офіційного виступу на прес-конференції, опублікування останнього в засобах масової інформації, тобто серед широкого кола людей, позивачу було заподіяно моральні страждання та хвилювання після розповсюдження неправдивої інформації, його обурення, погіршення морального та психічного стану. Визначаючи розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину та обсяг душевних страждань, які останній переніс в зв'язку з публікаціями, тривалість цих переживань, виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В іншій частині в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. В задоволенні\~зустрічного позову ПП «Авеню» та [PERSON] до [PERSON] про визнання фрагментів публікації такими, що відповідають дійсності, оціночними судженнями та щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити з наступних підстав. В своєму\~зустрічному позові\~позивачі посилались\~на те,\~що позов [PERSON]\~було подано\~без належних\~підстав,\~тобто в\~порядку зловживання\~правом на\~звернення до\~суду.\~Цією спробою\~опорочити професійну\~діяльність журналістів\~та відволікти\~їх від\~неї судовим\~переслідуванням,\~позивачам було\~заподіяно моральну\~шкоду,\~яку вони\~оцінюють в\~розмірі 1650\~грн.\~та просили\~стягнути з\~відповідача [PERSON] Разом з тим, звернення позивача за первісним позовом до суду за захистом своїх прав не можна вважати зловживанням правом на звернення до суду та спробою опорочити професійну діяльність журналістів та відволікти їх від неї судовим переслідуванням, оскільки право на звернення до суду надано позивачу [PERSON] та ЦПК України і останній звернувся до суду саме за захистом свого порушеного права. Таким, чином відсутні передбачені законом підстави, зокрема ст.23 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачами не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт заподіяння останньої. Інші вимоги зустрічного позову по суті є запереченнями на первісний позов, а не такими, що направлені на відновлення порушених прав позивачів. Таким чином, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. При подачі позовної заяви у відповідності до «Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1258 від 21.12.2005 року, а також ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито позивачем було сплачено судовий збір в сумі 5000 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 75 грн. Таким чином, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути судовий збір в сумі 258 грн. 50 коп. (250 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди (5% від суми задоволених позовних вимог) та 8 грн. 50 коп. за вимогу немайнового характеру (про спростування недостовірної інформації), а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. 50 коп. З ПП «Авеню», [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. за вимогу немайнового характеру (про спростування недостовірної інформації), а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. 50 коп. На підстав викладеного,

Outcome: partial