Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

У жовтні 2010 року позивачка звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, в якому просила визнати за нею та відповідачем по ? частині домоволодіння з дворовими будівлями за № 141 по вулиці Інтернаціональній у місті Павлограді Дніпропетровської області, а також по ? частині земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Інтернаціональна, 141. В обґрунтування позову зазначила, що 02 серпня 1985 року вона уклала шлюб з [PERSON], про що міським відділом запису актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради зроблений запис № 606. Під час шлюбу за спільні кошти було придбано нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: домоволодіння № 411 по вулиці Інтернаціональній у місті Павлограді Дніпропетровської області за 40\~000,00 гривень, яке було зареєстроване за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.08.2003 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу. Вважає, що спірне домоволодіння неможливо поділити в натурі, а також вона не згодна на грошову компенсацію за свою частку майна та не має можливості сплатити відповідачу за його частку майна, тому необхідно визнати за ними право власності у рівних частинах на спірне домоволодіння. У зв»язку з цим вона і вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги в повному обсязі, спираючись на доводи, викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог позивачки, посилаючись на те, що позивачка має своє власне житло, а саме, квартиру [ADDRESS]. Пояснив, що подружніх стосунків між ними не має вже давно. Щоб вирішити питання окремого проживання він не прописувався у квартиру [ADDRESS], яку вони за сумісне життя придбали шляхом обміну та позивачка приватизувала її на себе та свого сина. Тоді, як до цього вони проживали у квартирі № 12 будинку № 19 по улиці Ленінградській міста Павлограда, яку надавали йому особисто на підставі ордеру. В добровільному порядку вони вирішили, що квартира [ADDRESS] залишається позивачці, а йому придбане домоволодіння № 411 по вулиці Інтернаціональній у місті Павлограді Дніпропетровської області, яке і було зареєстроване на нього разом з земельною ділянкою. В судовому засіданні третя особа [PERSON] також заперечував щодо задоволення позовних вимог позивачки посилаючись на те, що позивачка має своє власне житло, тоді як у нього, як сина відповідача свого житла не має. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд, вважає за можливе задовольнити позов за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що спірним є житловий будинок № 141, з будівлями та подвірняними спорудами, які знаходяться по вулиці Інтернаціональній у місті Павлограді Дніпропетровської області, який був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом, про що зроблений відповідний запис в реєстрі за № 1365, та в якому значиться зареєстрованим [PERSON]. А також приватизована земельна ділянка площею 649 кв.м., що розташована по вулиці Інтернаціональній, 141 у місті Павлограді, яка була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом, про що зроблений відповідний запис в реєстрі за № 1367 та виданий державний акт на землю серії ДП № 052909 від 09.09.2003 року. Крім того судом встановлено, що спірне майно було придбано [PERSON] у період шлюбу. Відповідно до свідоцтва [PERSON] 02 серпня 1985 року уклав шлюб [PERSON], про що міським відділом запису актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради зроблений запис № 606. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суду не було доведено, що у повнолітнього сина відповідача [PERSON] зареєстрованого у спірному житловому будинку є наявність обставин передбачених ч. 3 ст. 70 СК України. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тому суду доведено, що житловий будинок № 141, з будівлями та подвірняними спорудами, які знаходяться по вулиці Інтернаціональній у місті Павлограді Дніпропетровської області та земельна ділянка, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Інтернаціональна, 141 є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON], якою вони повинні володіти в рівних частинах. Таким чином суд вважає за можливим задовольнити вимоги позивачки частково. Визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по ? частини житлового будинку № 141, з будівлями та подвірняними спорудами, які знаходяться по вулиці Інтернаціональній у місті Павлограді Дніпропетровської області та по ? частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Інтернаціональна, 141. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 15.07.2010 року з [PERSON] вже стягнуто на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 200,00 грн. по цій справі. Тоді як відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 27.08.2010 року виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на ІТЗ у розмірі 120,00 грн закінчено, у зв»язку зі скасуванням рішення суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документу. Тому з [PERSON] слід стягнути тільки витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн, які були сплачені позивачем при подачі позову. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial