Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля ([PERSON] УПФУ м.Добропілля) про визнання дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії неправомірними, зобов'язати відповідача починаючи з 1 листопада 2006 року по 1 липня 2008 року зробити перерахунок основної пенсії як інваліду 2-ї групи, ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з розрахунку восьми мінімальних пенсії за віком, та додаткової пенсії за шкоду спричинену здоров'ю в розмірі 75% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. $ В судовому засіданні позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 -ї категорії, інвалід 2 групи.. Донецькою обласною МСЕК йому встановлена 2 група інвалідності зв'язана з ліквідацією наслідків аварії на АЕС та встановлено 80% втрати працездатності, перебуває на обліку в УПФУ м.Добропілля. Згідно ст..43 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне страхування» від 9.07.2003 року, перерахунок пенсії по інвалідності здійснюється за нормами [PERSON] на підставі документів, які знаходяться на момент перерахунку в пенсійній справі згідно до законодавства, а також додаткових документів отриманих органами Пенсійного фонду. У відповідності до 54 [PERSON] України 'Tipo статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", він має право на отримання пенсії в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, згідно ст. 50 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, він має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Він звертався до УПФУ України в м.Добропілля з заявою про перерахунок пенсії, але його звернення було відхилено. Позивач вважає дії УПФУ м.Добропілля протиправними, порушуючими його конституційні права, просить суд постановити судове рішення про визнання дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсій неправомірними, зобов'язати УПФУ м.Добропілля, починаючи з 1 листопада 2006 року по 1 липня 2008 року зробити перерахунок пенсії з врахуванням положень ст. 54 ч.4 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком,, встановленого законом на відповідний рік у відповідності до ст..67 ч.З цього [PERSON], та здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду спричинену здоров'ю, за період з 1 листопада 2006 року по 1 липня 2008 року, з врахуванням положень ст. 50 цього ж [PERSON] з розрахунку 75% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням вимог ст.67 ч.З цього [PERSON]. Представник відповідача, виступаюча за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що норми пенсійного забезпечення відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими для виконання. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити та визнати відмову перерахунку пенсії правомірною. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується вкладкою до посвідчення серія Б №397211. Згідно посвідченню серії Б №397211. він визнаний інвалідом 2 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. За результатами медичного освідчення МСЄК серії ДОН-04 №010762 від 6 червня 2005 року, позивач визнаний інвалідом 2 групи, з втратою ступеню професійної працездатності 80% починаючи з 6 червня 2005 року безстроково, в зв'язку виконання обов'язків військової служби при ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст.50 [PERSON] України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи". ([PERSON] № 796-ХІІ) передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: *інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; *інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; *інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. При цьому частиною четвертою статті 54 [PERSON] № 796-ХІІ визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по 2-й групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 62 [PERSON] №796-ХІІ щодо роз'яснення порядку застосування цього [PERSON] провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Частиною 1 ст. 67 [PERSON] №796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Виконання [PERSON] №796-ХІІ не може бути змінено та коректуватись іншим нормативними актами, оскільки ст..71 [PERSON] чітко встановлено, що дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього [PERSON]. Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. [PERSON] України «Про прожитковий мінімум» ( [PERSON] № 966-ХІУ від 15.07.1999р.). надано визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. Частиною другою статті 1 [PERSON] України №966-Х1У передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Статтею 2 [PERSON] «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Із зазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на вимогах ч.З ст. 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. Крім того, Державний бюджет України при його формуванні грунтується на прожитковому мінімумі, з огляду на що, витратна частина Бюджету України не може не базуватися на прожитковому мінімумі як соціальній гарантії, встановленій Конституцією України - Основним [PERSON] України, який має найвищу юридичну силу, норми якого є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. У відповідності до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія як база нарахування для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування - є прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом. При вирішенні спору, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини, та керується положеннями [PERSON] України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»від 23 лютого 2006 року N 3477-ІУ, який регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 17 [PERSON] України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З огляду на це, суд зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, які полягають у не нарахуванні та невиплаті позивачеві пенсії встановленої ст.ст. 50, 54 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку мінімальної пенсії за віком, у зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач звернувся до відповідача УПФУ м.Добропілля з заявою про призначення перерахунку пенсії за віком перерахунку пенсії згідно ст..50,54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». 2 березня 2010 року УПФУ в м.Добропілля в задоволенні вимог позивача відмовило. За висновком МСЕК позивача визнано інвалідом 2-ї групи безстроково, починаючи з 6 червня 2005 року, внаслідок ушкодження здоров'я при ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Відповідно до частини третьої статті 67 [PERSON] № 796-Х1І, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього [PERSON], а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до частини першої статті 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. На підставі ст..49 [PERSON] України №792-12, як спеціального закону, що регламентує правовідносини між УПФУ та особами, що мають статус учасника ліквідації аварії, визнані інвалідами на ЧАЕС, позивач має право вимоги на перерахунок пенсії, в розмірах та порядку передбаченому ст..ст.50,54 цього закону.. Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Outcome: approved