Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON], ТОВ «Автосервіс Олексіївський», в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 560,00 кв.м., що розташована у м. Харкові, пр. Свободи Людвіга, буд 57-Г, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 02.11.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 3106. укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності другого відповідача на нерухоме майно нежитлову будівлю літ-А-2, загальною площею 560,0 кв. м., шо-розташована у м. Харкові, пр. Свободи Людвіга, буд 57-Г, яке видане товариству з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Олексіївський» виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.04.2007 року на підставі рішення Харківського міського голови від 27.03.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ст. 203, 216, 229, 233 ЦК та тим, що договір купівлі-продажу від 02.11.2006 року укладено [PERSON] під впливом помилки та під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки вартість за яку було продано обєкт нерухомості була значно занижена. До початку розгляду справи по суті до суду надійшов зустрічний позов ТОВ «Автосервіс Олексіївський» до [PERSON], [PERSON] про захист права власності, визнання добросовісним набувачем, усунення перешкод у здійсненні права власності, в якому позивач просить захистити право власності ТОВ «Автосервіс Олексіївський», визнавши позивача добросовісним набувачем, від якого набуте у законний спосіб нерухоме майно а саме: нежитлова будівля дцт-А-2, загальною площею 560,0 кв.м., розташована у м. Харкові, пр-т Свободи Людвіга, буд. 57-Г, цпіребуванню не підлягає, та заборонити [PERSON] чинити будь-які перешкоди у здійсненні права власності ТОВ «Автосервіс Олексіївський» на нежитлову будівля літ-А-2, загальною площею 560,0 кв.м..-.розташовану у м. Харкові, пр-т Свободи Людвіга, буд. 57-Г, Враховуючи, що обидва позови взаємоповязані предметом, підставами та правовідносинами, на яких ґрунтуються відповідні вимоги, їх спільний розгляд є доцільним, зустрічний позов відповідно до ст. 123 ЦПК прийнято судом для спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду вимоги за первісним позовом обєднані з вимогами за зустрічним позовом в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, заперечуючи проти зустрічного позову, представник відповідача [PERSON] проти первісного позову заперечували, подавши до суду письмові заперечення проти позову. Представник відповідача ТОВ «Автосервіс Олексіївський» проти первісного позову заперечував, наполягаючи на задоволенні вимог за зустрічним позовом. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги за первісним позовом такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом таким, що підлягають задоволенню частково виходячи з доступного. [PERSON] укладено із [PERSON] договір* купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 560,00 кв.м., що розташована у м. Харкові по пр. Свободи Людвіга, 57-Г, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 02 листопада 2006 року та зареєстрований в реєстрі під № 3106; яким [PERSON] зобовязується передати у власність належну їй на праві власності нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 560,00 кв.м., що розташована у м. Харкові по пр. Свободи Людвіга, 57-Ду-а [PERSON] зобовязується прийняти вказане нерухоме майно і сплатити ціну відповідно до умов, що вказані у цьому договорі. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК встановлена презумпція правомірності право.чину, за якою будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підстави для визнання недійсним правочину повинні існувати саме в момент його вчинення. Аналіз змісту вказаного правочину договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] свідчить про відсутність підстав для визнання його недійсним. Позивачка посилається на вчинення нею вказаного договору під впливом помилки та на вкрай невигідних обставинах, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 229 ЦК право чин може бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинено внаслідок помилки, яка має істотне значення, такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту та предмета правочину. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку їцодо істотних обставин правочину. Однак жодних доказів щодо того, яка саме помилка мала місце і яких саме істотних обставин вона стосується, якими доказами це підтверджується, суду не надано. Не встановлено і підстав для визнання договору між [PERSON] і [PERSON] недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, за змістом якої для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину, які судом встановлені не були. Тому підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] відповідно до ст. 233 ЦК відсутні. Суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору між [PERSON] і [PERSON] з інших, передбачених законом підстав. Необгрунтованими є вимоги позивачки про визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого товариству з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Олексіївський» виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.04.2007 року. В судовому засіданні не встановлено доказів невідповідності змісту, порядку видачі, інших обставин, що стосуються свідоцтва про право власності, виданого товариству з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Олексіївський», а тому у суду відсутні правові підстави для визнання його недійсним. У частині зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне: Матеріалами справи встановлено, що у 2006 році [PERSON] набула право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 560,0 кв.м, по пр-ту Л.Свободи, 57-Г в м. Харкові. Так згідно договору купівлі-продажу, посвідченого у встановленому законом порядку приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 24.10.2006 року зареєстрованого в реєстрі під № 3021 [PERSON] на праві власності належала нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 560,0 кв.м. що розташована за адресою: м Харків, пр-т Людвіга Свободи, 57-Г. У листопаді 2006 року, реалізуючи своє право власності позивачка за первісним позовом провела відчудження вищезазначеного нерухомого майна на користь відповідача [PERSON] Так 02 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений 02 листопада 2006 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 3106. Матеріалами справи встановлено, що Договір про передачу обєкту нерухомості у власність відповідача [PERSON] у встановленому законом порядку був зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - витяг КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.10.2006р., номер запису 6479 в книзі: 1. Жодних пороків волі сторін при укладенні зазначених правочинів, чи недоліків форми договорів та невідповідності їх вимогам ст. 203 ЦК України матеріали справи не містять і судовим розглядом справи не встановлено. Відповідно наявного у матеріалах справи Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.04.2007 на підставі рішення від 27.03.2007року, спірні нежитлові приміщення належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Олексіївський». Частиною першої статті 41 Конституції України встановлено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною другою статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частина перша статті 13 Конституції України передбачає рівність субєктів права власності перед законом. Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Різновидами способів зміни форми власності є зокрема укладення правочинів та внесення обєктів права власності до Статутного капіталу підприємств. Порядок укладення правочинів з відчуження нерухомого майна регламентується Цивільним Кодексом України. Порядок набуття права власності на майно, внесене до Статутного капіталу Товариства регламентується законами, зокрема Законом України «Про господарські товариства». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,зокрема із правочинів. Дослідивши вищезазначені договори купівлі-продажу нерухомого майна, вислухавши представників сторін, суд встановив, що договори купівлі-продажу, укладені у відповідності до вимог ст. ст. 655- 657 Цивільного Кодексу України, а право власності за такими договорами набуто у встановлений Законом спосіб, тобто на законних підставах та правомірно. Згідно статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і порядку передачі майна у власність вимогам Закону України «Про господарські товариства»; дотримання обовязкової форми такої передачі; володіння спірним нерухомим майном відповідачами на підставі відплатних договорів купівлі-продажу, оформлених з дотриманням обовязкової нотаріальної форми їх посвідчення; відсутності будь-яких спорів з приводу нерухомого майна станом на момент переходу власності на нього; встановленого факту виконання договорів у 2006 році та передачі майна до статутного капіталу у 2007 році. З урахуванням наведеного,суд вважає зустрічні позовні вимоги у частині визнання ТОВ «Автосервіс Олексіївський» добросовісним набувачем права власності на нерухоме майно законними та обґрунтованими, такими що підлягають задоволенню. У частині зустрічних позовних вимог про заборону відповідачу [PERSON] чинити будь- які перешкоди у здійсненні права власності,суд не знаходить підстав для їх задоволення оскільки судовим розглядом справи встановлено і матеріалами справи підтверджено відсутність порушень права на користування та розпорядження товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс Олексіївський» набутим у встановлений законом спосіб нерухомим майном. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. З, 4, 123, 208, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 15, 16, ст.386, 388, Цивільного кодексу України,

Outcome: partial