Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивач у березні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення заявлених вимог в порядку виправлення недоліків позову (а.с. 3, 4) просив суд визнати виконавчий напис від 29.12.2008 р. за реєстровим № 2861, вчинений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], таким, що не підлягає виконанню, та скасувати його. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що останнім звернуте стягнення на належне йому нерухоме майно корпус будівель загальною площею 715,9 кв.м. по вул. Петровського, 35 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської обл. у погашення заборгованості, що випливає з кредитного договору від 06.06.2008 р. № CM-SME300/201/2008, укладеного між ним та відповідачем ПАТ ОТП Банк. Оспорюваний виконавчий напис позивач вважає таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки вищезазначене нерухоме майно за ним на праві власності не зареєстроване, а також сума боргу за кредитом, що був виданий у швейцарських франках, у гривневому еквіваленті обрахована за валютним курсом, вищим ніж той, що існував на день вчинення виконавчого напису, проценти, пеня та штрафні санкції нараховані без врахування форс-мажорних обставин, викликаних фінансовою кризою. Крім того, на думку позивача виконавчий напис взагалі не міг бути вчинений на договорі іпотеки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача ПАТ ОТП Банк проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] нотаріус ДМНО [PERSON] до суду не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 89). Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.06.2008 р. між відповідачем ПАТ ОТП Банк та позивачем був укладений кредитний договір № CM-SME300/201/2008, за яким останній отримав кредит у розмірі 450.000, 00 швейцарських франків на строк до 05.06.2023 р. зі сплатою за користування ним 6% річних та додатково процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб у тій же валюті, що на час укладання договору дорівнювала 5,5% річних (а.с. 21-26). У забезпечення виконання позивачем зобовязань, що випливали зі згаданого кредитного договору, 06.06.2008 р. між ним та відповідачем ПАТ ОТП Банк був укладений іпотечний договір № PM-SME300/201/2008, предметом якого було належне позивачеві нерухоме майно - корпус будівель загальною площею 715,9 кв.м. по вул. Петровського, 35 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської обл. (а.с. 17-20). Оскільки зобовязання за вищезазначеним кредитним договором виконувалися позивачем неналежним чином, що він під час розгляду справи не оспорював, станом на 29.12.2008 р. утворилася заборгованість у розмірі 472.897, 46 швейцарських франків, у звязку з чим відповідачем приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] був вчинений оспорюваний у справі виконавчий напис, яким у погашення даної заборгованості запропоновано звернути стягнення на майно, передане в іпотеку за договором від 06.06.2008 р. № PM-SME300/201/2008 (а.с. 17). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями\~ не більше одного року. Відповідно до ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за таким зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Виходячи з положень зазначених норм законодавства, а також приймаючи до уваги, що факт невиконання позивачем забезпеченого іпотекою зобовязання ним не заперечувався, немає підстав вважати, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений відповідачем [PERSON] всупереч вимогам закону. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги. Так, згідно ст. 334 ЦК України у разі, якщо законом передбачена державна реєстрація договору про відчуження майна, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Реєстрація договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що передбачена ст. 657 ЦК України, згідно ст. 210 ЦК України та Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2004 р. № 671, здійснюється шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Таку реєстрацію не можна ототожнювати з реєстрацією права власності на обєкти нерухомого майна, що здійснюється відповідними бюро технічної інвентаризації на підставі Закону України Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень. Оскільки запис про укладання договору купівлі-продажу від 06.06.2008 р. був у той же день внесений до Державного реєстру правочинів за № 2944742 (а.с. 37), право власності на предмет іпотеки перейшло до позивача незалежно від реєстрації такого права за ним, а отже на це майно як предмет іпотеки може бути звернуте стягнення за виконавчим написом нотаріуса. Доводи позивача в частині того, що проценти, пеня та штрафні санкції були нараховані кредитором без врахування форс-мажорних обставин, викликаних фінансовою кризою, суд оцінює критично, оскільки вони мають характер загальних міркувань, не містять посилання на конкретні обставини та підстави, з яких позивач звільняється від цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязання, та в цілому є надуманими. Посилання позивача на те, що сума боргу за кредитом, що був виданий у швейцарських франках, у гривневому еквіваленті обрахована нотаріусом за валютним курсом, вищим ніж той, що існував на день вчинення виконавчого напису, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки мають формальний характер. Так, правова природа вчинення виконавчого напису полягає в оформленні нотаріусом виконавчого документу, необхідного для звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, і наявність підстав для такої дії матеріалами справи не спростовується. Крім того, зазначена обставина не має принципового значення для суті спірних правовідносин, оскільки розмір заборгованості позивача обрахований у швейцарських франках, а згідно ст. 533 ЦК України у випадку визначення розміру зобовязання в іноземній валюті сума у гривнях, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити як у безпідставному. У звязку з цим питання щодо повернення позивачеві понесених ним судових витрат не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed