Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому належить на праві власності ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, а інша ? частина будинку належить його рідній сестрі [PERSON]. Відповідачка в Синельниківському МБТІ свою частку будинку не реєструє і в добровільному порядку ділити будинок не бажає. Просить суд виділити йому в натурі ? частину вищезазначеного будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, згідно якої позовні вимоги [PERSON] вона не визнає у звязку з тим, що 29 січня 2002 року померла її мати [PERSON], яка за час життя проживала разом з батьком відповідачки [PERSON] у вищезазначеному будинку. Шлюб між ними був укладений 08 червня 1955 року. Під час спільного проживання батькам належав вказаний будинок на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності, посвідченого в Синельниківській держнотконторі 15 березня 1956 року. 30 листопада 1987 року будинок введений в експлуатацію. Отже, цей будинок належав батькам на праві спільної сумісної власності подружжя і після смерті батька відкрилася спадщина лише на ? частину будинку. Мати 08 серпня 1994 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Іларіонівської селищної ради 08 серпня 1994 року. Після смерті матері [PERSON] вважає, що прийняла спадщину, вчинивши дії по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном.. Так, на підставі заповіту у 2005 році вона оформила вклад на своє імя в ВАТ „Ощадбанку, який входив до складу спадкового майна. 13 серпня 2008 року державний нотаріус Другої Синельниківської державної нотаріальної контори видав сторонам свідоцтва про право на спадщину по ? частини житлового будинку після смерті їх батька [PERSON], померлого 24 листопада 2007 року, за яким право власності на підставі п.11 ст.364 ЦК України припинено, але за рішенням Іларіонівської селищної ради від 23 квітня 2008 року на його імя було видано свідоцтво про право власності на цілу частину вищезазначеного житлового будинку. На той час спору між нею та братом не виникало, тому [PERSON] не надавала значення оформленню документів на спадщину та вважала, що ? частина спадщини це доля її матері, оскільки з письмовою заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері нотаріусу вона не подавала. [PERSON], отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку, фактично позбавив [PERSON] права законного володіння ? частиною будинку. Вважає, що [PERSON] має право на ? частину спірного житлового будинку після смерті батька, а їй належить ? частини будинку, яка складається з ? частини після смерті матері та ? частини після смерті батька. Просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 29 січня 2002 року, у вигляді ? частини вищевказаного житлового будинку, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою 13 серпня 2008 року [PERSON], визнати за нею право власності на ? частини вищезазначеного житлового будинку, що складається з ? частини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері та ? частини в порядку спадкування за законом після смерті батька, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Іларіонівської селищної ради 29 травня 2008 року на імя [PERSON], померлого 24 листопада 2007 року. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав і зазначив, що після смерті батьків він з сестрою [PERSON] у добровільному порядку поділили житловий будинок на дві рівні частини. Ніяких претензій [PERSON] до нього не мала, хоча про існування заповіту знала. Варіант виділу належної йому частини будинку передає на вирішення суду, оскільки його задовольняє будь-який варіант. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав і зазначив, що доказів фактичного прийняття спадщини після смерті матері відповідачка суду не надала, разом з батьками в спірному будинку не проживала, тому зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідачка [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала і просить задовольнити зустрічні позовні вимоги, оскільки фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, чому нотаріус видав свідоцтва їй та брату по ? частині будинку не знає. Представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала і просить задовольнити зустрічні позовні вимоги. Зазначила, що [PERSON] фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки ніяких заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала і оформила на своє імя вклад в ВАТ „Ощадбанк, який входив до складу спадщини. Спірний будинок був придбаний під час перебування батьків сторін у шлюбі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя і кожному належить по ? частині вказаного будинку. Не дивлячись на це на імя батькові сторін [PERSON] видане свідоцтво про право власності на цілу частину будинку на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради від 23 квітня 2008 року, не врахувавши, що ? частина будинку також належала [PERSON], а також не врахувавши, що на час видачі зазначеного свідоцтва [PERSON] вже помер. Представник третьої особи Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON] пояснила, що причини видачі свідоцтва про право власності на будинок на імя [PERSON] їй невідомі, але вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими, оскільки кожній стороні по справі належить по ? частині спірного житлового будинку. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник третьої особи Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: Синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на ? частини житлового будинку задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, що доводиться копіями свідоцтв про їх народження, де їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. В подальшому відповідачка уклала шлюб з [PERSON] і її шлюбне прізвище „Шамрай, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Батьки сторін по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08 червня 1955 року, що вбачається з копії свідоцтва про їх одруження. 02 березня 1956 року з [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, згідно якого останній отримав в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва спірного житлового будинку, що підтверджується копією Договору. 30 листопада 1987 року спірний житловий будинок був закінчений будівництвом та введений в експлуатацію, що підтверджується копією копією Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку. Отже, вищезазначений житловий будинок був побудований під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі і у відповідності до ст.22 чинного на той час Кодексу про шлюб ті сімю України є спільною сумісною власністю подружжя, тому їх долі будинку є рівними згідно ч.1 ст.28 вказаного Кодексу. З заповіту вбачається, що 08 серпня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці [PERSON]. Зазначений заповіт посвідчений секретарем виконкому Іларіонівської селищної ради за реєстром №323. 29 січня 2002 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. У відповідності до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року правила книги шостої зазначеного Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Суд вважає за необхідне в даній справі в частині прийняття спадщини після смерті [PERSON] застосовувати правила Цивільного кодексу України 1963 року, а після смерті [PERSON] правила Цивільного кодексу України 2004 року. Так, після смерті [PERSON] 29 січня 2002 року відкрилася спадщина у вигляді ? частини вищезазначеного житлового будинку у відповідності до вимог ст.525 ЦК України 1963 року. Згідно ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Чоловік померлої [PERSON] після смерті дружини є спадкоємцем першої черги, про що зазначено у ст.529 ЦК України 1963 року. З повідомлення Другої Синельниківської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, тобто до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після її смерті ніхто не звертався. Згідно довідки Іларіонівської селищної ради від 04 червня 2008 року [PERSON] був зареєстрований і фактично проживав у спірному житловому будинку до дня своєї смерті один, заповіту не складав. Отже, оцінюючи зазначені докази суд приходить до висновку, що [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини, але фактично прийняв спадщину, оскільки продовжував проживати в спірному будинку і вступив в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], але спадщину вона не прийняла, оскільки з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася і доказів вчинення будь-яких дій щодо прийняття нею спадщини суду не надала. Так, у відповідності до ч.2 ст.549 ЦК України 1963 року дії, які б свідчили про фактичне прийняття спадкоємцем спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Днем відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця, тобто у даному випадку це 29 січня 2002 року. Суду не надано жодного доказу щодо вступу [PERSON] в управління чи володіння спадковим майном протягом вказаного часу, оскільки у спірному будинку вона не проживала, а грошовий вклад в банку переоформила на своє імя лише у 2005 році, тобто майже через три роки після часу відкриття спадщини. Згідно ст.553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини також у тому разі, коли він не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Оскільки [PERSON] не надала суду жодного доказу фактичного прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті матері, суд оцінює її пасивну поведінку як відмову від спадщини за заповітом. У відповідності до ч.1 ст.554 ЦК України 1963 року в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв лише її чоловік [PERSON], оскільки продовжував проживати у спірному будинку і вступив в управління та володіння спадковим майном, а [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом відмовилася. Позивач [PERSON] також спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, у спірному будинку не проживав і будь-яких дій, які б свідчили про його вступ в управління або володіння спадковим майном, не вчинив. 24 листопада 2007 року [PERSON] помер і його дня відкрилася спадщина у вигляді спірного житлового будинку, ? частина якого належала спадкодавцю особисто, а ? - в порядку спадкування за законом після смерті дружини. Заповіту [PERSON] не складав, тому спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є діти [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ст.1261 ЦК України 2004 року. З витребуваної судом копії спадкової справи вбачається, що діти померлого спадкодавця [PERSON] та [PERSON] своєчасно звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті батька, тобто прийняли спадщину згідно вимог ст.1269 ЦК України 2004 року, тому кожному з них видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді ? частині спірного житлового будинку. Враховуючи вищевикладене, суд знаходить, що на даний час вищезазначений будинок перебуває у спільній частковій власності сторін і позовні вимоги [PERSON] щодо виділу йому в натурі належної ? частини будинку є обґрунтованими і повністю узгодженими з вимогами ст.364 ЦК України 2004 року. Факт належності ? частини будинку [PERSON] підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, довідкою Синельниківського МБТІ від 12 січня 2009 року. Зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки після смерті матері [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, а після смерті батька прийняла спадщину за законом у вигляді ? частини спірного житлового будинку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок. Також суд бере до уваги пояснення [PERSON], дані під час попереднього розгляду справи, де вона зазначала, що спадщину за заповітом після смерті матері вона не приймала, а після смерті батька вона разом з братом прийняла спадщину у вигляді ? частини будинку. На той час вони дійшли до цього повної згоди, але оскільки брат звернувся до суду з позовом про виділ належної йому ? частини будинку, вона вважає за необхідне скористатися своїм право на спадщину за заповітом після смерті матері. Крім того, [PERSON] достовірно знала про факт оформлення на імя [PERSON] ? частини спірного будинку, про що зазначила в судовому засіданні, але до дня звернення останнього до суду не ставила питання щодо визнання незаконними вищезазначених документів. У звязку з цим суд приходить до висновку, що сторони по справі дійшли згоди щодо розміру часток і за домовленістю між собою вирішили прийняти спадщину по ? частини будинку кожному, що повністю узгоджується з вимогами ч.2 ст.1267 ЦК України 2004 року. Що стосується зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Іларіонівської селищної ради 29 травня 2008 року на імя [PERSON], померлого 24 листопада 2007 року, суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. По-перше, як Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, так і Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку оформлені на імя [PERSON], тому і свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на його імя, що не позбавляє спірний житловий будинок статусу обєкта права спільної сумісної власності подружжя, оскільки будинок придбаний під час перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. По-друге, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину у вигляді ? частини спірного будинку за законом фактично прийняв лише її чоловік [PERSON], тому він вважався власником усього будинку, ? частина якого належала йому особисто, а 1/2 частину він прийняв у спадщину після смерті дружини. По-третє, вищезазначене свідоцтво видане 29 травня 2008 року на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради від 23 квітня 2008 року і з того часу [PERSON] у встановленому законом порядку з адміністративним позовом до суду з метою скасувати вищезазначене рішення виконкому і визнати свідоцтво недійсним не зверталася. По-четверте, визнання недійсним вказаного свідоцтва не позбавляє позивача [PERSON] права власності на ? частину спірного будинку, оскільки його батько [PERSON] фактично мав право власності на весь житловий будинок і після його смерті ? його частину прийняв за законом спадкоємець [PERSON]. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою, а зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. При визначенні варіантів виділу житлового будинку, суд бере до уваги те, що позивач [PERSON] варіант виділу належної йому частини будинку передає на вирішення суду, оскільки його задовольняє будь-який варіант, а відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала і будь-яких пояснень стосовно варіантів виділу частини будинку суду не надала, у звязку з чим суд вважає за необхідне розділити будинок таким чином, як зазначено у варіанті №1 висновку судово-технічної експертизи, виділивши позивачу ? частину житлового будинку у вигляді квартири №1, а відповідачці виділити ? частину будинку у вигляді квартири №2. Понесені позивачем [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 213,90 грн. підлягають стягненню з [PERSON] у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. Понесені позивачем витрати на проведення судово-технічної експертизи стягненню з [PERSON] не підлягають, оскільки позивач не надав суду жодного доказу їх розміру. На підставі викладеного,

Outcome: approved