Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

В червня 2010 року в Рівненський міський суд надійшов позов ВАТ «Рівнеазот» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначалось, що відповідно до ст.128 ЖК України до [PERSON], для тимчасового проживання на час роботи на підприємстві надана жила площа в гуртожитку №2 за адресою: м. Рівне, вул. Кн.Острозького, 10 кім. 149. 28.12.2000 року за зазначеною адресою проведена реєстрація членів його сім»ї. Враховуючи, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з 2006 року просять визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Письмових заперечень відповідачів на позовні вимоги ВАТ «Рівнеазот» суду не надано. Представник позивача повністю підтримала позовні вимоги в суді. Додатково пояснила, що відповідно до матеріалів перевірки паспортного режиму на відповідність реєстрації громадянина та фактичного проживання в гуртожитку встановлено, що відповідачі з 2006 року фактично не проживають. Вказане підтверджуються актами та поясненнями мешканців гуртожитку. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради не заперечує щодо задоволення даного позову. Визнання неповнолітньої [PERSON],[INFO], такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в гу ртожитку за вказаною адресою не є обмеженням її прав, оскільки факт її не проживання за місцем реєстрації ,свідчить про те, що житлом вона забезпечена. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2006 року вона разом зі своєю сім»єю проживає в гуртожитку № 2 за адресою : м.Рівне, вул. Кн.Острозького 10 в кімнаті № 149. Із вказаного часу в даній кімнаті сім»я [PERSON] не проживає ,однак там приписані. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2007 року вона працює завідуючою гуртожитку № 2 за адресою [PERSON] в м.Рівне. Із зазначеної дати відповідачі фактично в гуртожитку не проживають. Відповідачі, будучи попередженим про час і місце слухання справи судовою повісткою, в судове засідання повторно не зявився. Вважається за доцільне за згодою представника позивача розглянути справу без участі відповідача з ухваленням заочного рішення на підставі наявних доказів в порядку ст. ст.224-228 ЦПК України. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено на підставі досліджених доказів , пояснень учасників судового процесу, що відповідно до витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року будівля гуртожитку № 2 по вул. Кн. Острозького в м.Рівне належить ВАТ «Рівнеазот». Відповідно до рішення адміністрації ВАТ «Рівнеазот» [PERSON] для тимчасового проживання на час роботи на підприємстві надана жила площа в гуртожитку №2 за адресою: м.Рівне, вул. Кн. Острозького. 28.12.2000 року за зазначеною адресою проведена реєстрація членів її сім»ї. Відповідно до матеріалів перевірки паспортного режиму з 01.11.2006 року по 19.04.2010 року на відповідність реєстрації громадянина та фактичного проживання в гуртожитку встановлено, що відповідачі з 2000 року фактично не проживають, однак не зняті з реєстрації по зазначеній адресі. У відповідності до положень ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї без поважних на те причин за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в гуртожитку №2 за адресою: м. Рівне, вул. Острозького ,10 кім. 149 більше шести місяців, фактично понад років, без поважних на те причин, вони втратили право користування жилою площею, та, в порядку ст.72 ЖК України, підлягає до визнання їх такими, що втратили право користування житлом в судовому порядку. За наведених обставин, оцінюючи встановлені судом обставини у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними доказами, такими, що підлягають до задоволення.. Згідно положень ст. 88 ІДПК України, у разі задоволення судом позовних вимог, судові витрати покладаються солідарно на відповідачів в повному обсязі. Відповідно, вимоги про відшкодування судових витрат підлягають до задоволення. На підставі викладеного, ст.71, ст.72 ЖК України,

Outcome: approved