Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

В лютому 2007 року позивачі звернулись до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], просили визнати дійсним договір від 28 лютого 2007 року купівлі-продажу житлового будинку № 1-а/1 по вул. 68 Десантників в м. Миколаєві. В обґрунтування позову позивачі посилались на ті обставини, що за даним правочином сторони у повному обсязі виконали свої зобовязання. Покупець передав продавцям грошову суму 70000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою про це відповідача, а продавець передав покупцям спірний жилий будинок у власність. В подальшому відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору. Посилаючись на вказані обставини позивачі також просили про визнання за ними права власності на спірний будинок в рівних частинах. Судом до участі в справі в якості співвідповідачів притягнуті колишні співвласники домоволодіння № 1-а по вул. 68 Десантників - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що як на його думку рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 461 від 27 лютого 2007 року було неправомірно надано 22/75 частинам домоволодіння по вул. 68 Десантників, 1-а, що належали [PERSON] нову адресу: вул. 68 Десантників, 1-а/1, оскільки таке без проведення реального поділу майна, порушує його та відповідачів [PERSON] та [PERSON] право власності в частині володіння та розпорядження господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Крім того, відповідач зазначив, що з подальшої розмови з [PERSON] П.О. йому стало відомо про те, що будь-яких грошових коштів за спірною угодою останній не отримував. Аналогічні пояснення по суті позову надали відповідачі [PERSON] та [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 461 від 27 лютого 2007 року 22/75 частинам домоволодіння по вул. 68 Десантників, 1-а, що належали на праві власності відповідачу [PERSON] надано нову адресу: вул. 68 Десантників, 1-а/1. Відповідно Свідоцтва про право власності від 19 березня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок № 1-a/l по вул. 68 Десантників в м. Миколаєві. Реєстрація права власності на житловий будинок вчинено ММБТІ 19 березня 2007 року за № 18191442. З письмової розписки, складеної відповідачем [PERSON] 28 лютого 2007 року слідує, що ним від позивачки [PERSON] за продане житло [ADDRESS] отримано грошову суму в сімдесят тисяч доларів США. При цьому прописом вказана сума в 7000 доларів США Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири, або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а в силу ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно положень ст. 8 ЦК України за вказаних обставин слід вважати, що право власності на житловий будинок № 1-а/1 по вул. 68 Десантників в м. Миколаєві стало належати відповідачеві [PERSON] з 19 березня 2007 року. До цього часу, як і на момент укладення спірного правочину йому належали 22/75 частини житлового будинку № 1-а по вул. 68 Десантників в м. Миколаєві. За такого вимоги позивачів про визнання дійсним угоди купівлі-продажу житлового будинку № 1-а/1 по вул. 68 Десантників в м. Миколаєві, що нібито був укладений між [PERSON] та позивачами задоволенню не підлягають, оскільки на цей час право власності на житловий будинок [PERSON] не належало, а отже існували обєктивні перешкоди для укладення такого договору. Крім того, відповідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. У звязку зі скасуванням рішення суду від 14 березня 2007 року, яким право власності на спірний житловий будинок було визнано за позивачами, підлягає скасуванню державна реєстрація їх прав на це нерухоме майно, отже на час розгляду справи спірний житловий будинок є належним відповідачу [PERSON], а за такого можливість укладення між ним та позивачами договору купівлі-продажу житлового будинку у встановленому законом порядку не є втраченою. Позивачі також вправі звернутись до суду в загальному порядку про стягнення з [PERSON] грошових коштів, переданих за розпискою, якщо сторони не дійдуть згоди за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: dismissed