Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії (ІІ групи інвалідності) він отримує щорічну допомогу на оздоровлення, однак в значно нижчому рівні, ніж це передбачено законодавством. Оскільки відповідач відмовляє йому у проведенні перерахунку вказаної допомоги, а тому просив визнати дії відповідача протиправними та зобовязати провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в сумі 4300 грн. відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також зазначає, що йому, як інваліду війни ІІ групи, згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, в 2010 році повинна виплачена разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, тобто в сумі 5640 грн. Фактично ж в квітні 2010 року йому виплачено 480 грн. У звязку з чим, позивач просить визнати неправомірною відмову відповідача та зобовязати його провести перерахунок і виплату недоотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік в сумі 5160 грн. Відповідач надав заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що нормами Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплено лише право даної категорії громадян на отримання грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, але ці норми не встановлюють механізму реалізації цього права, який визначається постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, виплати позивачу за вказаний період здійснювалися в межах бюджетних асигнувань. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Відповідач не зявився, надав клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності представника управління праці та соціального захисту населення, проти позову заперечує за безпідставністю. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що згідно ксерокопії посвідчення серії А №015069 від 03 квітня 1993 року [PERSON] віднесено до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, відповідно довідки медико-соціальної (експертної) комісії, серія МСЄ № 0254710 від 29.01.2009р. встановлено 2 групу інвалідності. Згідно копії вкладки № 638473 с до посвідчення серії А № 015069 позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 6-9). У червні 2010 року позивачеві, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було виплачено одноразову щорічну допомогу на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 120 грн.(а.с. 5). Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1997р. № 796-ХІІ (далі Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ) інвалідам другої групи ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбачена одноразова щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» дію статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2010 рік не зупинено, тому розміри щорічної допомоги на оздоровлення є встановленими ст.48 Закону України України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах і в спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 1 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було визначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. У Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставним. Згідно ч.7 ст.48 Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на відповідний рік, а не Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р.№526 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної допомоги, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру та виплати допомоги. З огляду на положення статей 4, 215 ЦПК України та ст.16 ЦК України цивільний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю. Оскільки відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, тому суд такі дії повинен визнати незаконними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону. З урахування викладеного, суд вважає відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в перерахунку та виплаті недоотриманих коштів одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік. Щодо вимоги зобовязати відповідача зробити перерахунок і виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни суд вважає, слід зазначити наступне. Положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ визначено правовий статус ветеранів війни, забезпечено створення належних умов їх життєзабезпечення. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ інвалідам війни 2 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» дія ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» \~№ 3551-ХІІ не була зупинена, і, відповідно, у 2010 році продовжує діяти норма, згідно якої інвалідам війни 2 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Судом достовірно встановлено, що позивач є інвалідом війни 2 групи (а.с. 7-8) і відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ має право на державну соціальну гарантію у вигляді щорічної до 5 травня грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Отже, вихідним критерієм обчислення розміру виплат допомоги до 5 травня інвалідам війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ є розмір мінімальної пенсії за віком, визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивачу було виплачено щорічну разову допомогу до 5 травня у квітні 2010 року у розмірі 480 грн. (а.с.5). Право позивача на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, також випливає і із положень п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, яким встановлено, що основи соціального захисту визначаються виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні, згідно ст. 75 Конституції України є парламент Верховна Рада України. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що право позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня за \~ 2010 \~ \~рік в належному розмірі було порушене, оскільки відповідач мав діяти у відповідності з приписами діючої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ і нараховувати та здійснювати позивачу щорічну грошову допомогу до 5 травня в розмірі, передбаченому зазначеним законом. Таким чином, суд вважає доведеною протиправність бездіяльності відповідача\~щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті недоотриманої суми щорічної разової допомоги до 5 травня за 2010 рік, згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ. Суд вважає, що вимоги позивача про зобовязання відповідача провести виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни та допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС у визначеній позивачем сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial