Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання до досягнення ним повноліття. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач є його матірю. Він проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його повному утриманні. Відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, інших стягнень по виконавчим листам у відповідача не має, тому позивач просить стягнути на його користь аліменти в розмірі 30 відсотків заробітку (доходу) щомісяця. Але не менше однієї мінімальної зарплати починаючи з 11 вересня 2008 року і до його повноліття. У судовому засіданні позивач надав аналогічні пояснення та просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON], який є законним представником позивача, позовні вимоги підтримав. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи видно, що відповідач [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с. 4). Довідкою №592 від 21.05.2010 року, виданої виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради підтверджується факт проживання позивача з батьком [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або ) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом ( п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 року ). За змістом ст.ст. 181, 182 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі, а при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З пояснень позивача вбачається, що він перебуває на утриманні батька, а відповідач працює, має задовільний стан здоровя, на утриманні нікого не має, тому вона може сплачувати аліменти. Згідно ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно. Позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

Outcome: partial