Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначав, що 25 квітня 2007 року його тітка [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповідала йому квартиру [ADDRESS]. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2733. 16 жовтня 2009 року [PERSON] померла. Після її смерті він звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав. Однак, державний нотаріус повідомив йому, що у заповіті є помилка, а саме: помилково вказаний рік його народження, замість 1959 року його народження вказано 1958 рік, рекомендував звернутися до суду. Встановлення факту належності йому вказаного вище заповіту необхідно для реалізації його спадкових прав на майно. Просив встановити факт, що заповіт, складений [PERSON], посвідчений 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на імя [PERSON], [INFO], належить йому, [PERSON], [INFO]. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд задовольнити заяву. Заінтересована особа: Головне управління юстиції у місті Києві у судове засідання не зявилося, надало суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності їхнього представника за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення заявника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі зазначеної норми суд також може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема заповіту, якщо така помилка не може бути виправлена органом, який видав документ. Із заповіту [PERSON], посвідченого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2733, вбачається, що вона належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON], яка проживала у вказаній квартирі померла 16 жовтня 2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей 16 жовтня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 759. Згідно із свідоцтвом про народження заявник [PERSON] народився 23 листопада 1959 року у селі Теплоозерську Облученського району Хабаровського краю, його батьком є [PERSON], матірю [PERSON]. Із паспорта громадянина України серії СК № 110254, виданого 12 березня 1996 року Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області, видно, що заявник [PERSON] народився 23 листопада 1959 року, зареєстрований за адресою: [INFO]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою померлої [PERSON] та матірю заявника [PERSON] Її сестра [PERSON] проживала у [INFO]. Дітей у неї не було. Ще за життя сестра склала заповіт на її сина заявника [PERSON], згідно з яким заповідала останньому належну їй на праві власності зазначену квартиру. Із спадкової справи № 42/10 щодо майна померлої 16 жовтня 2009 року [PERSON] видно, що 19 січня 2010 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся заявник [PERSON] Інший спадкоємець за законом до майна померлої [PERSON] її мати [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дочки. Листом від 08 травня 2010 року за № 2295/07-14 Десята Київська державна нотаріальна контора повідомила заявника [PERSON] про те, що померла [PERSON] залишила заповіт на імя [PERSON], [INFO], що не співпадає з його 1959 роком народження згідно із предявленим ним паспортом. Оскільки заповіт після смерті заповідача виправленню не підлягає, рекомендовано звернутися до суду. Встановлення факту належності заповіту заявнику [PERSON] необхідно для вирішення питання про визнання за ним права власності на спадщину за заповітом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності йому заповіту підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved