Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтовував тим, що відноситься до категорії дітей війни і згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що такі виплати УПФУ здійснюються не у відповідності із цим Законом, просив визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому підвищення до пенсії у відповідності до цього Закону за період з 01.05.2009 р. по день винесення рішення суду, а також зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком та виплатити її за вказаний період. Просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Справу розглянути за його відсутності. В своїх письмових запереченнях на позов УПФУ позов не визнало з посиланням на відсутність у нього коштів на пі виплати та на законодавчу невизначеність механізму вирахування розміру мінімальної пенсії за віком з метою реалізації положень ст. 6 Закону7 України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страху вання», не підлягає застосуванню в силу ч. З цієї статті. Справу просило слухати за відсутності його представника. Враховуючи, що сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку7 про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в УПФУ, має статус дитини війни у7 розумінні ст. 1 Закону7 України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 6 цього Закону7 в редакції від 18.11.2004 р,(далі - Закон № 2195-ІУ), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Як вбачається з довідки УПФУ ( а.с. 11 ), таке підвищення до пенсії в період заявлених позовних вимог позивач отримував щомісячно в сумі 49 грн. 80 коп., тобто у розмірі, встановленому п. 8 постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком виплачено позивачу7 по 30.04.2009 р. на підставі постанови Путивльського районного суду7 Сумської області від 29 липня 2009 року. Разом з тим, ст. 6 Закону7 № 2195-ІУ ( в редакції від 22.05.2008 р. ) протягом заявлених позовних вимог змін не зазнавала, її дія не зупинялась, отже підлягала застосуванню при обчислені пенсії позивачу. Розмір такого підвищення, визначений п. 8 постанови Кабінету7 Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року7 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», не міг бути застосованим як такий, що суперечив положенням Закону № 2195-ІУ. норми якого мають вищу юридичну силу. Доводи відповідача про законодавчу7 невизначеність механізму вирахування мінімальної пенсії за віком з метою реалізації положень ст. 6 Закону7 № 2195-ІУ, є неприйнятними в силу ч. 8 ст. 8 ЦП К України, якою заборонена відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду7 України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. Оскільки наявність прогалини у законодавчому регулюванні соціальних виплат дітям війни констатував в п. 3.2 ухвали № 27-у/2009 від 19.05.2009 р. Конституційний Суд України, тому при вирішення цього спору необхідно застосувати загальні норми щодо мінімального розміру пенсії за віком, які в даному випадку7 містяться лише у Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»( далі - Закон N 1058-ІУ ), ч. 1 ст. 28 якого мінімальна пенсія за віком була встановлена на рівні розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Отже, при визначенні розміру підвищення, передбаченого ст. 6 Закон № 2195-ІУ, як розрахункову величину7 слід застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону N 1058-ІУ. Положення ч. 3 ст. 28 цього Закон\ не є перешкодою для такого розрахунку, через відсутність іншого нормативно-правового акту , який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір. Таким чином, з 01.05.2009 р. по 25.08.2010 р. позивачу мав бути визначений розмір підвищення до пенсії виходячи з 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону N 1058-1V, а зворотне свідчить про порушення права позивача на державну соціальну підтримку дітей війни, гарантовану Законом № 2195-1V . і протиправність дій відповідача. Є безпідставним посилання УПФУ, обов'язком якого згідно "Положення про у правління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах" (затвердженого постановою правління ПФУ від 30.04.2002 р. № 8-2) є забезпечення нарахування (перерахунку ) і виплати пенсій, на відсутність бюджетного фінансування соціальних гарантій, передбачених Закону № 2195-1V, оскільки якщо чинне правове регулювання передбачає виплату певних надбавок, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні закони є чинними, а також посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, про що зауважив Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 р. по справі "Кечко проти України. Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд приймає до уваги ч. 2 ст. 1 ЦК України, якою встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законами . Виходячи із змісту правовідносин сторін, які носять публічно-правовий характер, регулюються спеціальними законодавчими актами, зокрема Законом № 2195-1V. суд вважає можливим відновити порушені права позивача шляхом зобов'язання УПФУ провести перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком із розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону N 1058-1V. і провести відповідні виплати з врахування раніше отриманих сум за період з 01.05.2009 р. по 25.08.2010 р. Понесені позивачем судові витрати, з врахуванням задоволених немайнових вимог і приписів ч.1 ст. 88 иЦПК України, слід стягнули на його користь з УПФУ частково - в розмірі 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В силу п. 34 ч.І ст. 4 Декрету КМУ від 21.01.2003 р. № 7-93 «Про державне мито» не підтягає стягненню з відповідача судовий збір, а за правилами ч. 2 ст. 88 ЦПК України такі виграти підтягають компенсації за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved