Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

У грудні 2009 року позивач звернулася з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: - визнати недійсним кредитний договір №220392633 від 19.10.2007року, укладений між ВАТ „[PERSON] Аваль" м.Київ в особі Дніпропетровської обласної дирекції ВАТ „[PERSON] Аваль" м.Дніпропетровськ та нею; - визнати недійсним договір застави транспортного засобу №220392633/251 від 19.10.2007р., укладений між ВАТ „[PERSON] Аваль" м.Київ в особі Дніпропетровської обласної дирекції ВАТ „[PERSON] Аваль" м.Дніпропетровськ та нею; - судові витрати по справі розподілити між сторонами. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача під час судового розгляду заперечувала проти предявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки посилання на фактичні обставини справи, їх юридичну кваліфікацію, а також надані позивачкою докази свідчать про необґрунтованість позову та наявність підстав для відмови у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 10.10.2007 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання їй кредиту в сумі 25346,53 дол.США. Заяву-анкету про надання кредиту позивач склала власноручно. Відповідно до вимог Інструкції з надання кредитів фізичним особам на придбання автомобіля, та згідно рішення кредитного комітету по споживчому кредитуванню ВАТ «[PERSON] Аваль» Дніпропетровської ОД від 10.10.2007 року протокол №1423, за яким прийнято рішення про надання [PERSON] кредиту у сумі 25 346,53 дол.США. 19.10.2007 року між сторонами укладено кредитний договір №220392633, за яким згідно меморіального валютного ордеру №0Q9F86788 від 19.10.2007 року позивач отримав грошові кошти в сумі 25 346,53 дол.США. Згідно п.8.1 кредитного договору позичальник (позивач) усвідомлює та гарантує, що умови кредитного договору для нього є зрозумілими, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, та п.8.7 кредитного договору позичальник свідчить про те, що всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких останній виходив при укладанні кредитного договору, договору застави. Позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього Договору, а також невиконання позичальником зобов'язань за зазначеними договорами. Згідно п.9 кредитного договору - договір набирає чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів. Відповідно до ч.2 ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначеним правом позивач не скористався, що не заперечував представник позивача під час судового розгляду. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягали згоди з істотних умов договору, визначених виключно законами України. Сторони 19.10.2007 року підписали кредитний договір. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом . Відповідно до п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право здійснювати такі операції та угоди: операції з валютними цінностями. Частиною 5 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що [PERSON] України встановлює порядок надання банкам дозволу на здійснення таких операцій. Відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія). На час укладання спірного договору банк мав банківську ліцензію № 10 та дозвіл № 10-4 від 11.10.06р., які надавали йому право здійснювати банківські операції, визначені частиною 1, пунктами 1-11 частини 2, частини 4 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з додатком до дозволу №10-4 від 11.10.2006р. банк зокрема, має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема вести рахунки клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, відкривати кореспондентські рахунки клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони на добровільних началах визначили всі умови спірного договору, в тому числі і щодо валюти та порядку погашення кредиту, сплати відсотків за користування ним. Ініціатива отримання кредиту від банка в доларах США виходила саме від [PERSON], що підтверджується її заявою-анкетою на отримання кредиту під заставу. Згідно ст.215 ЦК України підставою визнання судом правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК. За приписами статті 35 Закону України «Про [PERSON] України», статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Можливість використання в Україні іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, передбачено статтею 192, частиною 3 статті 533 Цивільного кодексу України. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути в установлений договором строк та сплатити встановлені проценти. Кредитний договір є двостороннім, оскільки встановлює обов'язок кредитодавця надати кредит, та обов'язок позичальника його повернути та сплатити проценти за фактичне користування ним. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Стаття 49 цього Закону встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій незалежно від виду валюти, яка використовується. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд вважає можливим у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль», в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави рухомого майна відмовити, у звязку з викладеними вище обставинами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed