Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

24 вересня 2009 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстрації (а.с. 3-4). У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що 25.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DN80FI00000037, відповідно до умов даного договору позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 18 000 дол.США, договір був укладений строком до 28.02.2027 року, згідно з даним договором відповідач був зобовязаний кожного місяця погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, позивач відповідно до умов договору свої зобовязання виконав, надавши відповідачу кредит, але відповідач в порушення умов даного договору свої зобовязання виконав частково, а саме були порушені терміни виконання зобовязань за кредитом та затримана щомісячна сплата заборгованості по кредиту, відсоткам винагороди більш ніж на 1 місяць, внаслідок чого банком було прийняте рішення про зміну умов договору та вимагати дострокового погашення кредиту за договором, у звязку з чим позивач звернувся до суду та просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 148 у будинку 4 на ж/м Тополь-2 у м. Дніпропетровську у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року, яка складає 171\~471,30 грн., на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»(а.с.3-4) Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, а також просив покласти на відповідача судові витрати понесені позивачем по даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином (а.с. 18-21,27-31,33-36,41-45,47-50,55,57-58,61). Враховуючи вищезазначені обставини суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 25.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DN80FI00000037, відповідно до умов даного договору позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 18 000 дол.США, договір був укладений строком до 28.02.2027 року, згідно з даним договором відповідач був зобовязаний кожного місяця суму кредиту сплачувати відсотки за користування кредитом та інші витрати відповідно до умов договору, зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 6-8). В ході судового засідання встановлено, що 25.02.2007 року у забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки № DN80FI00000037 а, відповідно до якого відповідач надав у іпотеку квартиру № 148 у будинку 4 на ж/м Тополь-2 у м. Дніпропетровську, яка належить на праві власності [PERSON] на праві власності, зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 9-11). Також судом встановлено, що у відповідача за кредитним договором № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року виникла заборгованість, яка станом на 19.02.2009 року становила 171\~471,30 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Правовідносини, які виникли між сторонами по даній цивільній справі врегульовані нормами ЦК України (2003р.), умовами кредитного договору № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року, та умовами договору іпотеки № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з п. 2.3.3 Кредитного договору № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року Банк має право на власний розсуд змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, виплати винагороди і процентів за його користування, виконання інших зобовязань по даному договору в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. У відповідності з п. 2.2.7 Кредитного договору № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним договором виступає квартира № 148 у будинку 4 на ж/м Тополь-2 у м. Дніпропетровську, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним Договором. Відповідно до п. 2.3.7. Кредитного договору № DN80FI00000037 від 25.02.2007 року банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої договором, в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання. Частиною 1 ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частина 2 ст. 589 ЦК України передбачає, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 вказаної норми визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачем не були виконані усі зобовязання перед позивачем, передбачені укладеним 19.07.2006 року між ними договором позики, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки, кв. 148 у будинку 4 на ж/м Тополь-2 у м. Дніпропетровську, яка належить на праві власності [PERSON] на користь позивача згідно суми заборгованості у розмірі 171\~471,30 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача до [PERSON], щодо виселення та зняття з реєстрації, суд враховуючи, що позивачем не надано доказів, того що відповідач зареєстрований в спірній квартирі та буде перешкоджати процесу реалізації вищезазначеного нерухомого майна, вважає необхідним у їх задоволенні. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати у розмірі 1730 гривень, які підтверджуються квитанціями про сплату (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved