Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації, Шульгінської сільської ради, відділу Держкомзему в [PERSON] районі Луганської області про визнання права приватної власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, видачу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю). В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 10 квітня 1909 року, народилася його матір - [PERSON]. Той факт, що [PERSON] була його матірю, підтверджується: свідоцтвом про зміну його прізвища з «Пизник» на «Позняков» серії І-ЕД № 250171, виданий 9 березня 1972 року Рубіжанським міським відділом РАЦС Ворошиловградської області, свідоцтвом про його, народження, серії І-ЕД № 300214, виданим 20 березня 1972 року Верхнім Лисичанським міським відділом РАЦС Ворошиловградської області. Згідно з архівною довідкою № 399 від 26 лютого 2010 року, на [PERSON], в документах по обліку праці та нарахування натуроплати, заробітку працівникам колгоспу ім. Леніна с. Шульгинка Старобільського району, проходить [PERSON] та її трудова участь в виробництві колгоспу була такою: за 1954 рік нараховані 188 трудоднів; за 1958 рік нараховані 106 трудоднів; за 1959 рік нараховані 33 трудодні; за 1960 рік нараховані 14 трудоднів; за 1961 рік нараховані 91 трудодень; за 1962 рік нараховані 31 трудодень; за 1963 рік нараховані 38 трудоднів; за 1964 рік нараховані 43 трудоднів. Частиною 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільсько\-господарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже після трудової участі в колгоспному виробництві [PERSON] пішла на пенсію та через те, що раніше працювала в колгоспі ім. Леніна, мала право на земельну частку (пай). [PERSON] не могла своєчасно отримати свою земельну частку (пай) через те, що за життя дуже тяжко хворіла на ішемічну хворобу серця: - атеросклеротичний кардіосклероз, через що й померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЕД № 057661 виданим 12 грудня 1996 року Рубіжанським відділом РАЦС Луганської області. Тільки влітку 2009 року, позивач дізнався від своїх знайомих, що Старобільським районним судом Луганської області розглядалися аналогічні справи щодо земельної частки (паю) та було винесене відповідне розпорядження № 717 від 27 жовтня 2009 року про виділення земельної ділянки. Після цього, позивач почав збирати відповідні документи для звернення до суду. На його запит щодо внесення в списки громадян (членів) КСП ім. Леніна, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП ім. Леніна Старобільського району Луганської області від 15 грудня 1995 року, [PERSON] сільська рада Старобільського району Луганської області 9 лютого 2010 року за № 47 повідомила, що списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) складали і затверджували на зборах уповноважених членів сільськогосподарського підприємства ім. Леніна. (Протокол від 02.1996 р. № 3), сільська рада в складанні цих списків участі не приймала. Також у цій відповіді було зазначено, що за розясненням потрібно звертатися до керівника КСП ім. Леніна. 15 квітня 2010 року, [PERSON] сільська рада Старобільського району Луганської області направила мені відповідь за № 120, щодо вирішення питання про невнесення в списки громадян (членів) КСП ім. Леніна його матері [PERSON], які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю, було зазначено, що списки громадян, які мали право на земельну частку (паю) складали і затверджували на зборах уповноважених членів КСП ім. Леніна. Для проведення цієї роботи була створена спеціальна комісія із членів КСП ім. Леніна. Первинні матеріали по розпаюванні земель колективної власності сільській раді не надавалися. Земель резервного фонду на території [PERSON] сільської ради на момент його звернення, для вирішення даного питання немає. Власники сертифікатів на земельну частку (пай) вже отримали Державні акти. У відповіді № 05-03.2-23/3877 від 11 грудня 2009 року з відділу Держкомзему у Страробільському районі Луганської області зазначено, що [PERSON] не внесена до списків громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю серія І-ЛГ № 000005 виданого КСП ім. Леніна Старобільського району Луганської області від 15 грудня 1995 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 13. Довідка № 402 від 15 квітня 2009 року, яка видана виконкомом [PERSON] сільської ради Старобільського району Луганської області підтверджує той факт, що [PERSON] була зареєстрована в [INFO] з 1943 року по 1979 рік згідно записів по господарських книгах сільської ради, відповідно: за 1943-1945 роки - особовий рахунок № 371 та за 1977-1979 роки особовий рахунок № 558. З трудового архіву [PERSON] районної державної адміністрації Луганської області на звернення позивача, була надана відповідь № 1005 від 14 травня 2010 року, у якій зазначено, що до Трудового архіву надходять документи з особового складу зі строком зберігання понад 10 років. Заяви про прийняття в члени колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна до архіву не надходили, в тому числі і [PERSON], так як строк зберігання їх не є довгостроковим, а документи КСП тимчасового строку зберігання до архіву не передавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України від 28.06.1996 № 254к96-ВР: «Право власності на землю гарантується. Де право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону». Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «При практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», (надалі за текстом «Постанова № 7 від 16.04.2004р.») «спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі». Згідно з п. 7 вищевказаної Постанови ПВСУ№ 7 від 16.04.2004р. «[PERSON] слід мати на увазі, що підвідомчі їм спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні... Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Зокрема, при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції (наприклад, про відмову в передачі у власність чи в продаж земельної ділянки або розміщенні об'єкта), суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов'язує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем». Відповідно до п. 24 Постанови ПВСУ № 7 від 10.04.2004р. «Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п. 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю є натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також: виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо». Практика розгляду судами земельних спорів від 01.09.2003 р. наголошує на тому, що набуття права власності на земельну частку (пай) не обмежується місцем проживання члена КСП. Державний комітет України по земельних ресурсах у листі від 22 серпня 2001 р. за N 14-17-2-Ш 580/4251 розяснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватись у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян-членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, і додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. За рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) КСП звертається з клопотанням до місцевої ради щодо передані колективну власність земель із резервного фонду в розмірі сумарної кількості загальних часток (паїв) тих громадян, які не отримали права на земельну частку (пай). Статтею 2 (Документи, що посвідчують право на земельну частку) Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», встановлено, що основним документом що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно зі ст. 3. (Підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) зазначеного Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ст. 12 (Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) вищевказаного Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95, оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд: визнати за ним, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 11 грудня 1996 року, право приватної власності на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Леніна села Шульгинка Старобільського району Луганської області; зобов'язати [PERSON] районну державну адміністрацію Луганської області винести рішення, яким виділити йому земельну ділянку в натурі (на місцевості) колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна села Шульгинка Старобільського району Луганської області та зобов'язати відділ Держкомзему у [PERSON] районі Луганської області оформити на нього державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, як на власника земельної частки (паю). Крім того просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив суд: визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 11 грудня 1996 року, право приватної власності на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Леніна села Шульгинка Старобільського району Луганської області; зобов'язати [PERSON] районну державну адміністрацію Луганської області винести рішення, яким виділити [PERSON] земельну ділянку в натурі (на місцевості) колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна села Шульгинка Старобільського району Луганської області та зобов'язати відділ Держкомзему у [PERSON] районі Луганської області оформити на [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, як на власника земельної частки (паю). Та також підтримав прохання позивача, стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. Представник відповідача [PERSON] РДА [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, пояснивши, що Управління агропромислового розвитку [PERSON] райдержадміністрації не бачить підстав для задоволення вимог позивача. Згідно ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Жодного доказу того, що [PERSON] вступала до членів підприємства та виходила з нього немає. Згідно п.1 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну гласність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно п.2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членам; зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На момент розпаювання [PERSON] в колгоспі не працювала, його членом не була і, відповідно, до списків внесена не була, що підтверджує довідка відділу Держкомзему у [PERSON] районі Луганської області. У звязку з цим, представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Старобільського району Луганської області, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача відділу Держкомзему в [PERSON] районі Луганської області, у судове засідання не зявився, надавши суду заперечення, в якому просили розглянути справу без участі представника відділу. В своєму запереченні посилались на те, що позивач у своєму позові вимагає зобовязати відділ Держкомзему видати йому державний акт на право власності на земельну ділянку (пай), що неможливо, так як відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Інструкції та п. 2.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 р. № 174 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 р. за № 641/79 (далі - Тимчасовий порядок) виготовлення, видачу та реєстрацію державних актів проводить структурний підрозділ Центру ДЗК у [PERSON] районі - відділ реєстрації. Положенням про відділ Держкомзему у [PERSON] районі, повноваження щодо видачі державних актів фізичним чи юридичним особам відділом Держкомзему не передбачено. Таким чином, відділ Держкомзему не порушував прав [PERSON] на отримання земельної частки (паю) і, на думку відділу не повинен сплачувати за нього судові витрати. Крім того, при розгляді даної справи, на думку відділу, слід врахувати такі факти: відповідно до списків громадян-членів КСП, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю серії 1-ЛГ № 000005, виданого КСП ім. Леніна Старобільського району від 15.12.1995 р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 13, [PERSON] в них не внесена. Списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) складались і затверджувались рішеннями зборів уповноважених членів КСП і відділ Держкомзему немає, і ніколи не мав жодних повноважень втручатись в роботу зборів громадян. Відповідно до позову видно, що [PERSON] на території Старобільського району мешкала до 1979 року і на момент складання списків громадян, які мають право на земельну частку (пай) і видачу у 1995 році державного акту на право колективної власності, на території району не мешкала. Відповідно до п. 2 Указу Президента від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту. Позивач у своєму позові не додав документи, що підтверджують, що [PERSON] на пенсію пішла саме з КСП ім. Леніна, а також підтвердження, що не дивлячись на відїзд зі Старобільського району, вона залишилась членом КСП. Крім того, відповідно до п. 7 вищезазначеного Указу Президента, землі резервного фонду, з яких позивач вимагає надати йому земельну ділянку, «використовуються для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени КСП, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання». Інше використання земель резервного фонду не передбачено. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] райдержадміністрації, [PERSON] сільської ради, відділу Держкомзему в [PERSON] районі Луганської області про визнання права приватної власності на земельну частку (пай), в порядку спадкування, видачу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю), слід відмовити за необґрунтованістю з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи правовідносини, що склались між сторонами на підставі наданих доказів, суд вважає доведеним ту обставину, що [PERSON] (матір [PERSON]І.), під час виходу на пенсію, працювала в колгоспі ім. Леніна Старобільського району, що підтверджується довідкою [PERSON] районного архіву. У відповідності до п. 2 указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Позивачем [PERSON] не надано жодних доказів того, що його мати, [PERSON] яка, згідно довідки [PERSON] сільської ради, з 1979 року на території с. Шульгинка Старобільського району Луганської області не мешкала, вступила до членів КСП ім. Леніна с. Шульгинка Старобільського району. Автоматичне набуття статусу члена КСП всіма колгоспними пенсіонерами діюче законодавство не передбачало. У відповідності до довідки відділу Держкомзему у [PERSON] районі Луганської області, [PERSON], до списків громадян членів КСП, які додані до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна серії І-ЛГ № 000005 від 15 грудня 1995 року, не внесена. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено факт набуття [PERSON] права на земельну частку (пай) в землях КСП ім. Леніна. Крім того, згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачем [PERSON] не надано жодних доказів того, що у відповідності до діючого законодавства, він прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлої 11 грудня 1996 року. Посилання позивача [PERSON] на рішення Старобільського районного суду від 6 травня 2009 року по справі № 2-402/2009 р., в якості тотожності вирішення спорів, то суд вважає, що це посилання є безпідставним, так як зазначеним рішенням було вирішено спір щодо спадщини особи, що була членом КСП, була включена у список осіб, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП, та не отримала сертифікат на земельну частку (пай) в звязку зі смертю. Посилання представника позивача на наявність у нього інших доказів по справі, не може бути взято судом до уваги, так як ця заява була зроблена під час заключної стадії судових дебатів репліках. Згідно ч. 8 ст. 193 ЦПК України, під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed