Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про зобов'язання відповідача нарахувати і здійснити виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», посилаючись на те, що він відноситься до категорії «Діти війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18. і 1.2004 року № 2195-1V /далі - Закон № 2195-ІУ/ має право на отримання соціальної допомоги у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком. З 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року в порушення вимог закону підвищення до пенсії в зазначеному розмірі відповідачем не виплачувалося. Відповідач в письмовій заяві до суду просив відмовити в позові, посилаючись на те, що органи Пенсійного фонду мають використовувати кошти тільки на виплати, вичерпаний перелік яких визначений діючим законодавством, до яких виплати підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ не відносяться. Вказав, що мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у випадку підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону № 2195-1V застосовуватися не може. Заявив про відсутність підстав для поновлення строку для звернення до суду за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про місце, день і час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наведені доводи сторін та перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Судом достовірно встановлено, що позивач народився в 1937 році і в розумінні ст. 1 Закону № 2195-ІУ набув статусу «Дитина війни», що відповідно до ст. 6 цього ж Закону надає йому право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком. Що ж до підвищення пенсії «дітям війни» у 2007-2008 роках, то у 2007 році за п. 12 ст. 71 Закону України " Про Державний Бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік». Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік». У 2008 році відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» -екст статті 6 Закону № 2195-ІУ було викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на якил поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп\\2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного суду є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, і таким, що має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З огляду на зазначені норми законодавства, в період з 1 січня 2007 року по 09 липня 2007 року право на отримання державної соціальної підтримки як «дитині війни» було відсутнє, отже, порушення з боку відповідача за цей період також відсутні, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена. Право на перерахунок та виплату підвищення до пенсії «дітям війни» в 2007 році настало тільки з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, і лише в цей період відповідач повинен був щомісячно підвищувати пенсію. В період з 1 січня по 22 травня 2008 року відповідач, здійснюючи позивачу підвищення, передбачені ст.6 Закону № 2195-1V в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою цих законів. Між тим, з 22 травня по 31 грудня 2008 року право на перерахунок та виплату підвищення до пенсії було відновлено, і відповідач повинен був нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону № 2195-1V в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп\\2008 року норма пп..41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратила чинність та не підлягала застосуванню. - Щодо вимог позивача в частині зобов'язання відповідача виплачувати в 2009 році щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то у 2009 році дію ст. 6 Закону № 2195-1V не було зупинено, зміст цієї статті не було змінено, норма продовжує діяти. За даними довідки управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області позивачу було виплачено підвищення до пенсії як «Дитині війни» у 2006 році: з 01 :ічня по 31 грудня - у розмірі 00.00 грн., у 2007 році: з 01 січня по 31 грудня - у розмірі 00.00 грн., у 2008 році: з 01 січня по 31 березня - у розмірі 47.00 грн.. з 01 квітня по 30 червня - у розмірі 48.10 грн.. з 01 липня по ЗО вересня - у розмірі 48.20 грн.. з 01 жовтня по 31 грудня - у розмірі 49,80 грн; у 2009 році: з 01 січня по 31 грудня - у розмірі 49.80 грн. на місяць. Позивач заявив про захист порушених прав за період з 01.01.2007 року по 3 1.12.2009 року. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 21.08.2010 року, поза межами позовної давності знаходяться вимоги позивача про захист його права за період з 01.01.2007 року по 21.08.2007 року, поновити строк для звернення до суду не просив. Щодо захисту порушених, на думку позивача, прав за період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року, то судом було встановлено, що порушення прав позивача з боку відповідача за цей період відсутні, оскільки в даний період позивач не мав права на отримання державної соціальної підтримки з тих підстав, що норма ст. ст.6 Закону № 2195-ІУ, якою передбачено це право, була зупинена. Отже, період, який перевищує термін позовної давності та в який право позивача було порушено та підлягає захисту, з 09.07.2007 року по 21.08.2007 року. Відповідач в наданих до суду запереченнях заявив про відсутність підстав для поновлення позивачу строку для звернення до суду за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 рок\\. Отже, вимоги позивача за період з 09.07.2007 року по 21.08.2007 року не підлягають задоволенню. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Доводи відповідача щодо застосування положень статті 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, суд вважає необгрунтованими, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії права на соціальний захист, права на отримання підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 Закону № 2195-ІУ. Також не впливають на висновок суду доводи відповідача про відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом № 2195-ІУ підвищень до пенсії і не можуть бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація позивачем права на підвищення пенсії, яке базується на Законі України, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань. Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 цього положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії позивача, передбаченого ст.6 Закону № 2195-1V покладено на управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області, за місцем проживання позивача. Таким чином, згідно вимог ст. 6 Закону № 2195-1V відповідач повинен за період з 21 серпня 2007 року по ЗІ грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року нарахувати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, а при виплаті такого нарахування врахувати вже виплачену суму та провести виплату недоплаченої суми підвищення до пенсії. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦГІК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial