Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

25.01.2010 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 37721,70 гривень за кредитним договором F 049Ф-СК4 від 06.03.2008 року посилаючись на те, що між [PERSON] та ВАТ ВТБ Банк було укладено кредитний договір, за яким відповідачу були надані грошові кошти у сумі 25 000, 00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того, 06.03.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки за виконання [PERSON] зобовFязань згідно кредитного договору F 049Ф-СК4 від 06.03.2008 року. З огляду на те, що відповідачі взяли на себе певні зобов'язання щодо погашення суми заборгованості за кредитом і сплати відсотків за ними та на даний час їх не виконують, заборгованість останніх перед банком становить 37721,70 гривень, тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму на його користь. Представник позивача в судове засідання не зFявився, проте надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги просив повністю задовольнити. Відповідачі повторно в судове засідання не зFявились, причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи, не надали письмових заяв про розгляд справи у їх відсутність та про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЩІК України» у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином ,суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмову заяву представника позивача, зFясувавши обставини справи та перевіривши і зваживши всі доводи, що наведені в матеріалах справи суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується, що 06.03.2008 року між [PERSON] та відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі відділення «Харківська регіональна дирекція» ВАТ ВТБ Банк було укладено кредитний договір F 049Ф-СК4, за яким відповідачу були надані грошові кошти у сумі 25 000,00 гривень. Суд не може не погодитися з позивачем стосовно того, що отримавши вказані кошти, відповідач взяв на себе певні зобов'язання, а саме - сплачувати суму заборгованості та відсотків за кредитним договором. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку із чим станом- на 06.05.2009 року у останнього виникла перед банком заборгованість в розмірі 37721,70 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовFязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовFязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовFязання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підставі ст. 1050 ЦК України ВАТ ВТБ Банк в особі відділення «Харківська регіональна дирекція» ВАТ ВТБ Банк має вимагати дострокового повернення всієї заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовFязання, настають правові наслідків встановлені договором або законом. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що 06.03.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки за виконання [PERSON] зобовFязань згідно кредитного договору F 049Ф-; СК4від 06.03.2008 року у строк до 06.03.2011 року. У відповідності до ст. 554 ЦК України та п.2, п.4 договору поруки від 19.09.2008 року у разі порушення боржником зобовFязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель виступають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. З урахування наведеного, суд дійшов висновку про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості в розмірі 37721 гривень 70 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд солідарно стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати сплачений останнім в розмірі 377 гривень 22 коп. та 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи наведені норми та

Outcome: approved