Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним вище позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС (евакуйована у 1986 році із зони відчуження) та віднесена до II категорії. Статтею 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .визначено, що постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС (евакуйованим у 1986 році із зони відчуження), категорії виплата щорічна допомоги на оздоровлення здійснюється в розмірі трьох мінімальних робітних плат, однак відповідач проводив вказані виплати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.. На її вимогу здійснити перерахунок, відповідач відмовився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, аніж урядові документи. Недовиплачена сума за період з 2005 по 2009 р.р., згідно її розрахунку, становить 6539,30 гривень. Просить поновити термін звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоотриману суму. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду (вх.№8842 від 15.09.10) письмові заперечення проти позову, просить розгляд справи здійснювати без участі представника. В запереченні на позов - позовні вимоги не визнас і посилається на те, що ним визнається статус позивачки, як постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС II категорії (евакуйованій у 1986 році із зони відчуження), факт виплати позивачці 15,70 грн. за 2005 рк та по 75,0 грн. за 2006р.-2009 роки підтверджено довідкою. Вказує, що всі видатки держави за всіма напрямками визначаються Кабінетом міністрів України та затверджуються в Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, який приймається Верховною Радою України, і не може бути змінені будь-яким розпорядником коштів державного бюджету. Тому Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей державного бюджету, були прийняті постанові від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких управління і здійснювало виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення. Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачкою строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову з позові з означених підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до абзацу 7 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС (евакуйованим у 1986 році із зони вілчуження) II категорії виплачується в розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Суд вважає, що оскільки положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ОІД 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу аніж постанова Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону. При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законам, є недопустимим. Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Посилання представник* відповідача в своїх письмових запереченнях на постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 1107.2005 р. не заслуговують на увагу. Так, відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти виймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України № 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ст. 48 даного Закону встановлено розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно розміру мінімальної заробітної платі, а цією постановою Кабінету Міністрів України встановлені конкретні розмірі такої допомоги в твердій грошовій сумі (90 грн.), значно меншій ніж визначено Законом (4 мінімальних заробітних платі на момент виплати). Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцеве проживання органами соціального захисту населення. п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами було зупинено на 2006 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У відповідності до ст. 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами Кабінету Міністрів України у 2006 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених а відповідними бюджетними програмами. Рішенням Конституційного Суду України ст.ст. 77, 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня І005 року такими, що не відповідають Конституції, тобто неконституційними, не визнавались. При таких обставинах, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами, який був чинним в 2006 році і має вищу юридичну силу в просторі і часі, аніж положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було зупинено дію норм права, які регулюють спірні правовідносини, і надано право Кабінету Міністрів України у 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат в абсолютних сумах, щорічна грошова допомога на оздоровлення за 2006 рік була виплачена позивачці у відповідності до чинного законодавства, тому в цей частині позивачці слід відмовити. У відповідності п. 30 ст. 71 до Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня ;и06 року зі змінами зупинено на 2007 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення статті п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Виплата зазначеної одноразової допомоги позивачці у 2007 році в сумі 75,0 грн. була здійснена в жовтні 2007 року, тобто після набрання чинності рішення Конституційного Суду України. Тому за 2007 рік вказана допомога позивачці повинна була бути виплаченою в розмірі 3 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент проведення виплати. Враховуючи, що Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 5 жовтня 2006 року за № 231-У статтю 71 було доповнено тим, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, та

Outcome: partial