Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 1999 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі товарів та послуг, що підтверджується записом у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 1047 від 15 грудня 1999 року. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, відповідачка передала позивачу ключі від квартири, а позивач передав їй грошові кошти за придбане нерухоме майно, вселився в квартиру та здійснював відносно квартири усі повноваження власника. 14 січня 2000 року позивач зареєстрував у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» своє право власності на вищевказане нерухоме майно. Відповідачка будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являла, право позивача на квартиру не оспорювала. 27 січня 2000 року [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповідав вказану квартиру [PERSON]. 20 квітня 2010 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина. У зв'язку з вказаним, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі- продажу від 15 грудня 1999 року квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, за останньою відомою адресою не проживає, про що на судовій повістки вказав голова ЖБК «Ленінський-2 «Мир» ( а. с. 16). Представник третьої особи Одеської універсальної біржі товарів та послуг у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. За наявністю умов, передбачених частиною першою ст.224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦК України( в редакції 1963 року), який був чинним до 1 січня 2004 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 1999 року [PERSON] \~ \~ \~ \~"V придбав у [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі товарів та послуг, що підтверджується записом у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 1047 від 15 грудня 1999 року. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], передала [PERSON] ключі від квартири, а [PERSON] повністю розплатився за придбання вказаної квартири ( а. с. 5-6). Позивач вселився у квартиру та своє право власності на це нерухоме майно 14 січня 2000 року зареєстрував у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ( а. с.6- зворот). З 15 грудня 1999 року [PERSON]Р будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу до [PERSON] не пред'являла, право позивача на квартиру не оспорювала. 27 січня 2000 року [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповідав вказану квартиру [PERSON] ( а. с. 12). 20 квітня 2010 року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей 21 квітня 2010 року зроблений відповідний актовий запис № 1949, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а. с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини до Третьої одеської нотаріальної контори, однак листом № 57/02 -14 від 23 липня 2010 року йому було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно оформлений не належним чином ( а. с. 7). Відповідно ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Однак згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки, 15 грудня 1999 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved