Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 04 березня 2010 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В поданій до суду заяві посилався на те, що відповідач [PERSON] згідно з кредитним договором від 23 квітня 2007 року отримала кредит в сумі 50\~000 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором між позивачем та [PERSON] було укладено 23 квітня 2007 року договір застави автотранспорту № 418 М, згідно якого відповідач передала в заставу належне їй рухоме майно автомобіль IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору, державний номер [NUMBER]. Також вказував, що відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору та договору застави своїх зобовязань не виконала та згідно договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року здійснила відчуження заставного транспортного засобу відповідачу [PERSON] Тому вважає, що [PERSON] не є добросовісним набувачем майна, а договір купівлі-продажу є недійсним. Просив суд визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 22 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] 31 серпня 2010 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду заяву, в якій збільшив та уточнив свої позовні вимоги. Вказував, що під час розгляду справи в суді стало відомо, що відповідач [PERSON] згідно біржового контракту купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року здійснила відчуження транспортного засобу IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору, державний номер [NUMBER], який перебував в заставі банку, [PERSON] При укладенні біржового контракту від імені [PERSON] діяв [PERSON] згідно нотаріально посвідченої довіреності від 08 липня 2008 року. Такі правочини вважає недійсними та просив суд в своїй уточненій позовній заяві визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору, державний номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] 22 травня 2008 року. Просив визнати недійсною видану 08 липня 2008 року довіреність від імені [PERSON] на імя [PERSON] Також просив суд визнати недійним біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 26 грудня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнавали. Вважають, що [PERSON] є добросовісним набувачем, правові підстави для визнання укладених договорів недійними відсутні. Також посилалися на те, що в Державному реєстрі застав рухомого майна номер транспортного засобу було внесено з помилкою, тому відсутні підстави вважати, що саме спірний транспортний засіб перебував під обтяженням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в порядку, встановленому ст. 74 ЦПК України. Представник УДАІ ГУМВС України в Полтавській області в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року, в решті вимог покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 50\~000 грн. з терміном повернення не пізніше 15 квітня 2010 року. Також встановлено, що 23 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави автотранспорту № 418М, за умовами якого відповідач [PERSON] для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 23 квітня 2007 року, передала у заставу позивачу «Приватбанк» автомобіль вантажний рефрижератор IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору, державний номер [NUMBER], що належав їй на праві приватної власності. Договір застави 23 квітня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2253. Застава транспортного засобу (рухомого майна) 22 травня 2007 року була внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 15). Частиною 1 ст. 215 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, зокрема, вимог ч. 1 ст. 203 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 17 Закону України „Про заставу заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згоди заставодержателя. Згідно з п. 17. 7. договору застави автотранспорту № 418 М від 23 квітня 2007 року відповідач [PERSON] зобовязалася не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмовою згоди позивача. Також судом встановлено, що 26 грудня 2008 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, без отримання письмового погодження ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору. Біржовий контракт було зареєстровано на ТБ «Захід-Рівне». Як встановлено судом, на підставі Закону від 18 листопада 2003 року "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та з метою виконання зобов'язання, до Державного реєстру застав рухомого майна було внесено запис про реєстрацію обтяжень предмета застави транспортного засобу. Статтею 10 вказаного Закону передбачено, що особа, яка придбала рухоме майно у боржника, який не мав права на його відчуження, вважається добросовісним набувачем за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Оскільки угода купівлі-продажу рухомого майна, а саме біржовий контракт від 26 грудня 2008 року, укладена між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] суперечила умовам договору застави, [PERSON] здійснила відчуження майна, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як заставленого, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу (біржовий контракт) від 26 грудня 2008 року автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору, зареєстрований на ТБ «Захід-Рівне» підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині підлягають задоволенню. Посилання представників відповідачів в судовому засіданні на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем є безпідставним. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Не заслуговують на увагу і посилання представників відповідача на те, що в Державному реєстрі застав рухомого майна було внесено запис про реєстрацію обтяження не предмета застави, а іншого транспортного засобу, номер якого не співпадає з номером автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714. Як вбачається з наданого до суду витягу з Державного реєстру застав рухомого майна, саме автомобіль IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, номер державної реєстрації ВІ 8004 АК було внесено до реєстру. При цьому номер державної реєстрації не містить помилки. Помилка в номері транспортного засобу не оцінюється судом як відсутність даних про обєкт в реєстрі, а може бути виправлена в порядку, встановленому Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв. Також встановлено, що при укладенні спірного біржового контракту від 26 грудня 2008 року, від імені [PERSON] діяв [PERSON] на підставі довіреності, виданої 08липня 2008 року [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5515. Оскільки на час видачі також довіреності [PERSON] відповідно до договору застави автотранспорту могла передавати право розпорядження транспортним засобом лише за згодою позивача, така згода станом на 08 липня 2008 року була відсутня, суд приходить до висновку про необхідність визнати недійсною довіреність, видану 08 липня 2008 року [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] на право розпорядження транспортним засобом IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC3570105170714, білого кольору, державний номер [NUMBER], посвідчену приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5515. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року суд виходить з того, що в судовому засіданні не доведено укладення між відповідачами [PERSON] та [PERSON] такого договору. Незавірена належним чином світлокопія договору (а.с. 22) за відсутності реєстрації права власності за [PERSON] на транспортний засіб в органах ДАІ судом оцінюється критично. Тому суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Пленум Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що за змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Оскільки позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не заявлялися вимоги щодо застосування реституції, судом не застосовуються наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 2 ст. 216 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 45 грн. 50 коп. в рівних частках.

Outcome: partial