Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 ЦПК України в судовому засіданні 13 жовтня 2010 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 01 липня 2010 року ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі ЗОД «[PERSON] Аваль» звернулося до суду із позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за договором кредиту. Так, між сторонами 17 вересня 2008 року укладено договір кредиту №014/17-25/5508-74 (далі договір кредиту), згідно з яким [PERSON] було надано кредит на придбання автомобіля в сумі 31000 доларів США із сплатою 13,05% річних, строком на 84 місяці, тобто по 17 вересня 2015 року. Крім того, 17 лютого 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору кредиту, за умовами якої строк кредиту було продовжено до 89 місяців, а на період з 17 лютого 2009 року по 17 лютого 2010 року відсоткова ставка за кредитом була встановлена в розмірі 11,05%. З метою забезпечення повернення кредиту між [PERSON] з одного боку, та банком з іншого боку, був укладений договір застави від 02 жовтня 2008 року, предмет застави за договором легковий автомобіль Honda Accord, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 209520 грн.. За договором кредиту [PERSON] не повертає суму кредиту, не сплачує відсотків за користування кредитом. Станом на 11 жовтня 2010 року сума заборгованості складає 31034,29 доларів США, що в еквівалентному співвідношенні з урахуванням встановленого НБУ офіційного курсу (790,990 грн./100 доларів США на 11 жовтня 2010 року) становить 245478 грн. 13 коп.. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ «[PERSON] Аваль» вимушено було звернутись до суду із відповідним позовом, вимагаючи стягнення з відповідача суми заборгованості за договором кредиту та відшкодування понесених судових витрат на загальну суму 1820 грн.. 06 жовтня 2010 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль», в якому заявлена вимога про розірвання договору кредиту. Посилаючись на те, що наприкінці 2008 року відбулася істотна зміна обставин, якими позивач керувався при укладенні кредитного договору, а саме, значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні України, що у свою чергу стало причиною здороження кредитного ресурсу, [PERSON] прохала розірвати договір кредиту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повідомив про підтримання позивачем ПАТ «[PERSON] Аваль» заявлених вимог у повному обсязі по тих підставах, які зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с.77,92). Представник відповідача [PERSON] повідомила судові про визнання відповідачем вимог за первісним позовом. Що стосується вимог за зустрічним позовом, то в судовому засіданні представник позивача [PERSON] повідомила про підтримання позивачем заявленої вимоги про розірвання договору кредиту по тих підставах, які зазначені в зустрічному позові. ПАТ «[PERSON] Аваль» як відповідач за зустрічним позовом в особі свого представника вимоги про розірвання договору кредиту не визнало, посилаючись на відсутність для цього підстав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов відмові в задоволенні. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», яке змінило свою назву на ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] 17 вересня 2008 року укладено договір кредиту, згідно з яким останній було надано кредит на придбання автомобіля в сумі 31000 доларів США із сплатою 13,05% річних, строком на 84 місяці, тобто по 17 вересня 2015 року. Крім того, 17 лютого 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору кредиту, за умовами якої строк кредиту було продовжено до 89 місяців, а на період з 17 лютого 2009 року по 17 лютого 2010 року відсоткова ставка за кредитом була встановлена в розмірі 11,05%. Договір укладено сторонами на принципах строковості, повернення та плати за користування кредитом (а.с.5-7,13). З метою забезпечення повернення кредиту між [PERSON] з одного боку, та банком з іншого боку, був укладений договір застави від 02 жовтня 2008 року, предмет застави за договором легковий автомобіль Honda Accord, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 209520 грн. (а.с.10-12,14). Згідно стст.526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Свої зобовязання за договором позивач виконав належним чином, зокрема, видав відповідачу кредит відповідно по п.4.1 цього договору.\~\~ Позичальник [PERSON] зобовязалась здійснювати погашення кредиту та процентів рівними щомісячними платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів (розділ 5 договору кредиту). Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.\~\~ Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).\~\~ Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Відповідно до стст.526,1054 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається та позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.\~\~ Оскільки відповідач [PERSON] систематично порушувала свої зобовязання, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.81-84), її заборгованість за договором кредиту станом на 11 жовтня 2010 року сума заборгованості складає 31034,29 доларів США, що в еквівалентному співвідношенні з урахуванням встановленого НБУ офіційного курсу (790,990 грн./100 доларів США на 11 жовтня 2010 року (а.с.85)) становить 245478 грн. 13 коп., де 208350 грн. 41 коп. сума неповернутого кредиту, 18202 грн. 18 коп. сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом, 18925 грн. 54 коп. сума несплаченої пені на заборгованість за кредитом та відсотками.\~\~ У звязку з вищезазначеними порушеннями відповідачем [PERSON] умов договору кредиту позивачем була направлена їй вимога про повернення заборгованості по кредиту (а.с.15,16), яка на сьогоднішній день не виконана.\~\~ Таким чином, суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилається позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» як на підставу своїх вимог до відповідача, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного. Як передбачено положеннями частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це перебачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині 1 статті 651 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що сторони не досягли згоди щодо зміни умов договору кредиту (а.с.15,16,95,96). Обґрунтовуючи зустрічні вимоги, [PERSON] послалась на те, що наприкінці 2008 року відбулося значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні України, що у свою чергу стало причиною здороження кредитного ресурсу. Зазначена зміна, на думку позивача за зустрічним позовом, є істотною. Однак, частиною 2 статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або що його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність всіх перелічених умов одночасно. Позивач за зустрічним позовом не довід одночасної наявності умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України, які є необхідними для розірвання договору кредиту у разі істотної зміни обставин, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, під час укладення договору кредиту сторони погодили, що досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. У разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору кредиту, позичальник свідчив, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Слід також зазначити, що відповідно до ст.36 Закону України «Про [PERSON] України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України (далі НБУ). Валютні ресурси, як зазначено у частині 1 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валю та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний договір кредиту в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. [PERSON] не доведено, що сторони при укладенні договору кредиту були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи із змісту стст.1046,1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальникові. Відсутність у боржника необхідних грошових коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Договір є обовязковим для виконання сторонами, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стст.625,629 ЦК України). Таким чином, позивач [PERSON] зобовязана виконувати договір кредиту у відповідності до його умов та законодавства. Враховуючи те, що [PERSON] не доведені умови для розірвання договору кредиту на підставі статті 652 ЦК України у судовому порядку, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення її зустрічних вимог. Оскільки позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 1820 грн., де 1700 грн. сума сплаченого судового збору, 120 грн. оплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.3,4). На підставі викладеного,

Outcome: approved