Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості по кредитному договору, який в подальшому уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2007 р. між сторонами було укладено кредитний договір № 014/6003/73/57155 (далі - договір), згідно якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у сумі 39000 доларів США строком до 22.06.2014 року, а відповідач зобовязався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі 13,00 % річних, у строки та на умовах, що передбачені договором. Крім Чого, в забезпечення виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором, 22.07.2007 р. між сторонами було укладено договір застави автомобіля, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки «Опель Вектра», 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER]. Позивач звої зобовязання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит, однак, відповідач в порушення умов договору, взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого за ним станом на 24.09.2010 р. рахується заборгованість в сумі 67359,41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2010 року становить 533432 грн. 61 коп. Враховуючи порушення зобовязань, встановлених договором щодо сплати процентів та щомісячних платежів за кредитом, у відповідача виник обовязок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобовязання, однак у добровільному порядку відповідачем кредит повернуто не було, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та заявив зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що позивач за первісним позовом під час укладення кредитного договору, порушив вимоги чинного законодавства України, а саме, вимоги ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 p., а також вимоги ч.ч. 1-2 ст. 203, ч.ч.1-2 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України та не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для надання кредиту в іноземній валюті, у звязку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні первісного позову та визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 014/6003/73/57155. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги по первісного позову підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнала, заперечувала проти його задоволення посилаючись на його безпідставність та надала суду письмові заперечення проти, нього /а.с. 56-61/. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.07.2007 року між сторонами було укладено кредитний № 014/6003/73/57155, згідно якого позивач надав відповідачу невідновлюваної кредитної лінії у сумі 39000 доларів США строком до 22.06.2014 року, а відповідач зобовязався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі 13,00 % річних відповідно до умов договору /а.с. 11-14/. 22.07.2207 р. між сторонами було укладено договір застави автомобіля, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання взятих на себе зобовязань згідно умов кредитного договору, відповідач передав позивачу у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки «Опель Вектра», 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], шасі (кузов, рама) № W0L0ZCF6971021343, що зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 21 червня 2007 року та належить відповідачу за первісним позовом на підставі свідоцтва пре реєстрацію ТЗ серії ААС № 130944 виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 21 червня 2007 року/а.с. 15-16/. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 24.09.2010 p. відповідача утворилась заборгованість за договором в сумі 67359,41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2010 року становить 533432 грн. 61 коп., з яких: 32036,01 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 8661,20 доларів США - сума заборгованості за відсотками, 15091,75 доларів США - сума пені за прострочення погашення кредиту, 11570,45 доларів США - сума пені за прострочення погашення відсотків /а.с. /, оскільки відповідач порушував умови договору та своєчасно не сплачував проценти за користування кредитними коштами та не повертав чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку. 22.05.2009 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію - повідомлення (вимогу) за вих. № 09-14-01/811 щодо усунення порушень та сплати наявної суми заборгованості в розмірі 36987,63 доларів США /а.с. 18/, однак добровільно заборгованість погашено не було. Відповідно до п. 1.1. договору, позивач зобовязався надати відповідачу кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених договором, а відповідач, відповідно до умов п. 5.1. договору зобовязався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та у порядку визначеному договором. Відповідно до п. 6.5. договору, позивач за первісним позовом має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. Відповідно до п. 10.1. договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобовязань, зазначеного в цьому договорі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідо ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Враховуючи те, що відповідачем систематично порушувались умови договорів та зобовязання за кредитним договором, зобовязання відповідачем виконувались неналежним чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги первісного позову є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Стосовно вимог зустрічного позову, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобовязання повернути кредит в іноземній валюті, що прямо передбачено у п. 12.5. кредитного договору, тому твердження представника позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір укладений позивачем на підставі вільного волевиявлення, тому в задоволенні позову слід відмовити. Крім того з відповідача за первісним позовом на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Судові витрати у випадку відмови у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved