Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянки України [PERSON] [INFO]; копія паспорту громадянки України [PERSON] [INFO]; копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами № 1 по вул. 28 Червня в м. Рені Одеській області, власниками якого є [PERSON] ? ч., [PERSON] ? ч.; договір дарування від 05.09.2009 р.; копія акту про закінчення будівництва від 21.10.1964 р.; копія договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування від 06.04.1957 р.; копія претензії [PERSON] від 31.12.2009 р.; копія розписки [PERSON] та [PERSON] від 05.09.2009 р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON], зазначивши, що 05.09.2009 р. між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про дарування успадкованого [PERSON] після смерті її матері житлового будинку з надвірними спорудами № 1, розташованого по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області. 05.09.2009 р. позивачка та відповідачка уклали між собою відповідний письмовий договір та розписку про передання-прийом житлового будинку. В той же день, відповідачка передала позивачці документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що підтверджується договором дарування від 05.09.2009 р. Пізніше, позивачка дізналася, що відповідачка на момент укладення договору не була власницею нерухомого майна. На момент укладення зазначеного договору відповідачка тільки-но оформляла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 12.10.2007 р. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно було видано лише 29.06.2010 р. Тому, придбане позивачкою нерухоме майно було відчужено особою, яке не мала на це право. Після вчинення правочину позивачка почала проживати у придбаному житловому будинку, організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею часу. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. По-перше, ст. 1299 ЦК України, зобовязує спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно. А право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 182 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, придбане позивачкою нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Так, ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачка, як добросовісний набувач, у відповідності ст. 330 ЦК України набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 1 розташований по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, придбавши у відповідачки це нерухоме майно, яке відповідачка фактично не мала права відчужувати. У відповідності ст. 388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане позивачкою у відповідачки не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому воно не може у неї витребувано. По-друге, як вже вище зазначалося, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про дарування вищезазначеної нерухомості, згідно якої відповідачка подарувала, а позивачка прийняла у подарунок житловий будинок з надвірними спорудами № 1 по вул. 28 Червня в м. Рені, що підтверджується договором дарування від 05.09.2009 р., в разі чого відповідачка передала позивачці документи на житловий будинок. У відповідності положень ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання письмової форми, цей договір є нікчемним. Оскільки, договір дарування укладений між позивачкою та відповідачкою не був нотаріально посвідчений, з метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак вона від посвідчення договору ухиляється, пояснюючи нестачею часу. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок з надвірними спорудами на себе, позивачці було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо житлового будинку з надвірними спорудами та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 1 по вул. 28 Червня в м. Рені, за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved