Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-23 00:00:00

13.07.2010р. позивач звернувся до суду з названою позовною заявою. Посилавсь на те, що з 24.01.1983 року по 20.01.2003 року він працював на підприємствах вугільної промисловості. 20.01.2003 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії йому було первинно встановлено стійка втрата професійної працездатності на 40% у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями. Просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану пошкодженням здоровя, у сумі 40 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу без його участі. В судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, тому що МСЕК не встановлена моральна шкода. Також вважає, що належним відповідачем відповідно ст.237-1 КЗпП України повинно бути підприємство, на якому працював позивач, в звязку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з 24.01.1983 року по 20.01.2003 року, де при виконанні трудових обовязків отримав професійні захворювання. 20.01.2003 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії позивачу було первинно встановлено стійка втрата професійної працездатності на 40% та III група інвалідності безстроково у звязку з отриманими професійними захворюваннями. Внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоровя позивача йому завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач у відповідності з діючим законодавством добровільно відшкодовує позивачеві всі необхідні страхові виплати щодо пошкодженням здоровя, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди. Так, у відповідності зі ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За змістом ст. 21, 28, ЗО, 34, 35 вищевказаного Закону та абзацу 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди « право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі,, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності . Ст. 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності , на яку посилається відповідач у своїх запереченнях, дійсно передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого, з викладом „характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Але згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 24.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо, а положення ст. 34 вищевказаного Закону треба розуміти як визначення порядку, процедури та розміру відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності, тому що у випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ст. 23 ЦК України та п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Тому задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача ступеню втрати ним професійної працездатності та групи інвалідності. Таким чином, суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки професійних захворювань, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих звязків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка буде еквівалентною завданим моральним стражданням. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди в звязку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату дієздатності від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, суд ложе, оскільки страховий випадок з позивачем настав 20.01.2003 року, коли йому було встановлено втрату професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Тому дія Закону України „Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне жування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 р. на правовідносини сторін не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії у часі, і на момент настання страхового їдку діяли норми, згідно яких відповідач повинен відшкодовувати моральну шкоду позивачу у звязку з пошкодженням здоровя на виробництві. Згідно п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань звільнений від сплати державного мита. Згідно ст.81 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 ' № 1258 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно - технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, та розмірів» з відповідача необхідно стягнути витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 15 грн.

Outcome: partial