Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

02.08.2010 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії. Зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІІ групи, його захворювання повязане наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, у звязку з чим управлінням Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області йому було призначено пенсію. Вважає, що при нарахуванні йому пенсії управлінням Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області порушуються вимоги [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки пенсія йому повинна нараховуватися в залежності від мінімальної пенсії за віком, яка існує в державі, встановленої йому групи інвалідності та прожиткового мінімуму встановленого в державі. Посилання управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області на ту обставину, що пенсія йому нараховується у відповідності до Постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють спірні правовідносини є безпідставними, оскільки ці постанови входять в протиріччя з законами та Конституцією України. Просить суд визнати дії [PERSON] пенсійного фонду України в м.Миргороді по відмові в перерахунку йому пенсії відповідно до вимог ст.ст.50, 54, 67 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області провести йому перерахунок основної та додаткової пенсії за періоди із 10.09.2001 р. по 30.09.2005 р. по ІІ групі інвалідності, та із 01.10.2005 року по ІІІ групі інвалідності і встановити її відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести виплату нарахованих сум. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] пенсійного фонду України в м.Миргороді в судове засідання не зявився. З установи на адресу суду надійшло заперечення зі змісту якого вбачається, що управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавський області даний позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Зазначає, що обчислення пенсії [PERSON] проведено відповідно до вимог [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків завданих здоровю, встановлених МСЕК та у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 р. №654 та «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 р. №530, які регулюють спірне питання. Відповідач наполягав на застосуванні до позовних вимог [PERSON] строків позовної давності. Також просив розглянути справу у відсутності представника установи (а.с.24). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.9). З 10.09.2001 року по 30.09.2005 року йому була встановлена ІІ група інвалідності, у звязку з захворюванням повязаним з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с.10), а з 01.10.2005 року ІІІ група, у звязку з захворюванням повязаним з впливом іонізуючих та інших шкідливих факторів аварії на ЧАЕС (а.с.12). Згідно з п. 1 ст. 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими: по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Згідно до ст.ст. 116, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання законодавства України та видає в межах своєї компетенції постанови та розпорядження, які є обов'язковими до виконання. За змістом ст. ст. 62, 63 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» роз'яснення порядку застосування цього закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форми власності. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Позивач є інвалідом ІІІ групи, йому була призначена відповідна пенсія по інвалідності, що настала внаслідок захворювання від Чорнобильської катастрофи, позивач є особою що віднесений до першої категорії, згідно [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У відповідності з частиною першою статті 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Відповідно до наведеної ст. 54 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України. У статті 54 зазначеного [PERSON] передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до [PERSON] України «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін [PERSON] України від 17.11.2005 № 3108-IV - відповідно до [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ст. 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ст. 50 [PERSON] «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до вимог частини третьої статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються [PERSON] України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абзацу третього статті 1 цього [PERSON] державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог [PERSON] України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Визначений статтею 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений [PERSON] України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок пенсій, визначених в статті 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». [PERSON] України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 54 [PERSON] «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по IIІ групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тому рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені [PERSON] України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнано неконституційними . Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року діяли норми статей 50, 54 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким встановлено, що розмір пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком, а розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, становить 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Таким чином, на момент звернення до [PERSON] Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області у позивача існувало право на перерахунок пенсії згідно ст. 50, ч. 4 ст. 54 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач листом від 10.06.2010 року № 58/К-02 відмовив позивачу у перерахунку пенсії посилаючись на те, що з 10.09.2001 року по 30.09.2005 р. [PERSON] отримував пенсію по ІІ групі інвалідності в розмірі фактичних збитків, згідно [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; з 01.10.2005 року він отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності, захворювання повязане з впливом іонізуючих та інших шкідливих факторів аварії на ЧАЕС, в розмірі фактичних збитків, які встановлені згідно виписки з акту огляду МСЕК, відповідно до [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії, та у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 р. №654 та «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 р. №530, які регулюють спірне питання. Статтею 54 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. . Разом з тим, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же [PERSON]. . Тому, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру державної і додаткової пенсії позивачеві застосуванню підлягають ст. 50 і ч.4 ст. 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням визначення поняття мінімального розміру пенсії за віком, визначеного частиною 1 ст. 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Відповідно до вимог статей 50, 54 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» під час визначення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та додаткової пенсії за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , визначеного законом. Положення частини 3 статті 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим [PERSON], суд не вважає перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. А відсутність іншого визначення мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 [PERSON] «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи те, що мінімальний розмір пенсії за віком згідно ч.1 ст. 28 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , розрахунок основної і додаткової пенсії [PERSON] повинен здійснюватися із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ч. 3 ст. 67 [PERSON] України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції [PERSON] України від 05.10.2006 р. N 231-V, який набув чинності з 01.11.2006 р., встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього [PERSON], а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З огляду на викладене, суд приходить до висновку позивач мав право на отримання пенсії у розмірі, передбаченому ст. 50, ч. 4 ст. 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по ІІ групі інвалідності з 10.09.2001 р. по 30.09.2005 року, по ІІІ групі інвалідності з 01.10.2005 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, який діяв на той час. Отже, судом встановлено порушення відповідачем [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при нарахуванні позивачеві пенсійних виплат. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду з позовом 02.08.2010 року. Відповідач наполягав на застосуванні до позовних вимог [PERSON] строків позовної давності. Приймаючи до уваги те, що позивач, не надав суду доказів, на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду за період з 2001 по 2007 рік, та що будь-які підстави поновлення такого строку відсутні, в задоволенні позову [PERSON] щодо перерахунку пенсії у розмірі, передбаченому ст.ст. 50,54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за ці роки, слід відмовити за пропуском строків позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області про відмову в перерахунку пенсії та щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області провести перерахунок призначеної пенсії, виходячи із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду ІІІ групи, нарахування додаткової пенсії відповідно до ст. 50 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, з врахуванням вимог ст.67 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підлягають до задоволення лише за період з 02.08.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по день прийняття цього рішення. Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати основну та додаткову пенсії в розмірах визначених ст.ст.50, 54, 67 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.28 [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як такі, що поширюються на правовідносини, що виникатимуть між сторонами після винесення рішення по справі, не підлягають до задоволення, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання, воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Позивач при подачі до суду позовної заяви був звільнений від сплати судового збору на підставі Декрету КМУ «Про державне мито», оскільки він являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, тому з метою забезпечення інтересів ПФ України, який фінансуються за рахунок держави, є її структурним підрозділом з особливим статусом, суд вважає за можливе дані витрати по справі віднести на рахунок держави. Витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в суді, що були сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду (а.с.1), підлягають до стягнення з управління Пенсійного фонду України в м.Миргороді Полтавської області на користь [PERSON] на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial