Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що відповідач не працює, з сім'єю після народження доньки [PERSON], [INFO] не мешкає, тобто з 2008 року дитиною не цікавиться, не приймає участі в її утриманні, лікуванні, вихованні. [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] у період з 01.10.2009 року по 31.03.2010 року на своє утримання в розмірі 400,00 грн. та на утримання доньки в розмірі 400, 00 грн. щомісячно, які стягнуто рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.05. 2010 року. Вказує, що відповідач почав цікавитися дитиною лише тоді, коли почався процес позбавлення його батьківських прав. Тому, так як [PERSON] протягом шести місяців не виявив щодо дитини батьківського піклування та ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, просила суд позбавити його батьківських прав у відношенні їх доньки [PERSON] В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що відповідач не забрав її з дитиною з пологового будинку та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідач позов не визнав, обставини позову визнав частково, вказав, що він не забрав позивачку з дитиною з пологового будинку так як знаходився в цей час на сесії в м. Маріуполі, в період з березня по вересень 2008 року неодноразово проводив час з дитиною, навідував її в інфекційній лікарні, направляв позивачці кошти, але з березня 2009 року не працює по не залежним від нього причинам, в зв'язку з чим не міг виплачувати аліменти. На даний час влаштувався на роботу та буде виплачувати аліменти. Представник органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] підтримала. Прокурор в судовому засіданні позов не підтримав, просив відмовити в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, представника органу опіки та піклування і прокурора, свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 164 ЦПК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом наведеного, сам факт того, що батько чи мати не забрали дитину з пологового будинку не може бути беззаперечною підставою для позбавлення їх батьківських прав. Отже, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав за доведеності наявності трьох умов у сукупності, а саме: він, вона не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я; відсутність поважної причини цього; протягом шести місяців вони не виявляли щодо неї батьківського піклування. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, 22.10.2004 р. зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] В шлюбі [INFO] у них народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.01.2008 р. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.12.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 2008 року, а саме з моменту народження доньки сторони не проживають разом, що підтверджується поясненнями сторін. 22.04.2010 року органом опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації надано висновок щодо доцільності та відповідаючим інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовної заяви позивачка вказує, що відповідач не забрав її з дитиною з пологового будинку. Відповідно пояснень відповідача він дійсно не забрав її з донькою з пологового будинку, так як знаходився на сесії в м. Маріуполі, позивачка не заперечувала, що в цей момент відповідач дійсно знаходився на сесії, зазначений факт також підтвердила свідок [PERSON] Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тобто, відсутня винна поведінка відповідача в тому, що він не забрав дружину з дитиною з пологового будинку. Крім того, в обґрунтування своєї позовної заяви позивачка вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо виховання та утримання дитини. Однак в той же час повідомила суду, що відповідач звертався до неї з проханням надати доньку для спілкування, але вона йому в цьому відмовила в зв'язку з тим, що донька хвора, і її необхідно заздалегідь повідомляти про те, що він бажає поспілкуватися з дитиною. Також стверджує, що відповідач прогулюючись з донькою вживав алкогольні напої, а дитина гралася самостійно. З пояснень сторін та свідків судом встановлено, що відповідач дійсно рідко спілкується з донькою, тобто не в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення. Факти зловживання відповідачем спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти його аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дитини, судом не встановлено. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 04.08.2010 року станом на 01.08.2010 року розмір заборгованості по аліментам [PERSON] становить 6580 грн. 65 коп. Згідно заяви про видачу готівки від 26.02.2009 року [PERSON] отримала 500 доларів США. Тобто, відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації від 22.04.2010 р. [PERSON] з родиною не проживає, не приймає участі в утриманні, лікуванні та вихованні доньки, тому, відповідно до п.п. 1,2 ст. 164 СК України орган опіки та піклування прийшов до висновку щодо доцільності та відповідаючим інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], у відношенні його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] Ч.6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, в якому вказано, що [PERSON] дитиною не цікавиться, в утриманні доньки участі не приймає та матеріально не допомагає, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач періодично спілкувався з донькою та надавав кошти на утримання своєї дитини. За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. При розгляді матеріалів справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідач винен в тому, що не сплачує вчасно аліменти на утримання доньки та не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, але в зв'язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх необдуманих вчинків, дитина має знати своїх батьків, а також сама позивака йому іноді не дозволяла спілкуватися з дитиною, тобто йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON], виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі.

Outcome: dismissed