Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач просить висилити громадян, які мешкають у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON]/ Л.В. Зазначив, що 10 грудня 2008 року Малинським районним судом Житомирської області по справі № 2-839/08 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /до шлюбу [PERSON]/ О.В. щодо погашення заборгованості в розмірі 61943, 26 грн. за кредитним договором від 13.04.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки були задоволені. Відповідно до рішення суду банк має право звернути стягнення на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], шляхом його продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень. У відповідності до ст. 40 Закону України „Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання, відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Відповідачі добровільно звільнити приміщення відмовляються. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та зазначив, що обставини, за яких виникла вимога про виселення відповідачів зі спірної квартири викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] /[PERSON]/ О.В. позов не визнали та пояснили, що ними проводиться погашення заборгованості по кредиту, але внесені кошти банком спрямовуються на погашення процентів. Крім цього, у спірній квартирі проживає 2 малолітніх дітей. На момент укладення договору іпотеки у квартирі проживала малолітня дитина, бажають домовитись щодо строків погашення кредиту.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, по час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину не явки не повідомив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали письмові заяви, просять справу розглянути у їх відсутність. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що позивач в позовній заяві посилається як на доказ, що обґрунтовують позовні вимоги на рішення Малинського районного суду від 10 грудня 2008 року по справі № 2- 09/08, яким позовні вимоги банку до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /до шлюбу [PERSON]/ О.В. щодо погашення заборгованості в розмірі 61943, 26 грн. за кредитним договором від 13.04.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки були вдоволені. Проте, таке рішення суду до або у попередньому судовому засіданні не було надано. Представник позивача в порушення вимог ст. 131 ЦПК України заявляв клопотання про приєднання до справи такого рішення у судовому засіданні після початку судового засідання, без доказів по поважність причини несвоєчасної подачі такого доказу, а тому йому було відмовлено у прийнятті такого доказу. Згідно ч.З ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком встановленими законом. Згідно ст. 132-2 ЖК України першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сімї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи,які втратили працездатність та особи пенсійного віку. Позивач вимагає провести виселення відповідачів зі спірної квартири, проте доказів, чи є відповідачі проживаючими у спірній квартирі та хто дійсно у ній проживає, в тому числі діти, а також доказів про наявність чи відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання суду не надано. Згідно ст. 40 Закону України „Про іпотеку якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем не надано доказів чи погоджувався сторонами строк для добровільного виселення. З матеріалів справи видно, що позивачем ставилась вимога тільки про добровільне звільнення приміщення /а.с.6-10/. Таким чином, позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed