Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить поділити майно подружжя, а саме нежитлове приміщення*(будівлі інструментального цеху), що в технічному паспорті позначена під літ. «А-2»(16), яке знаходяться по вул.Базарній,20 у м. Львові, виділивши йому 1\\2(одну другу) частку у цьому майні на праві власності. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13.11.1988 року. З часу укладення їх шлюбу та до 2009 року вони проживали як одна сім»я, вели спільне господарство та разом розпоряджались коштами з сімейного бюджету. Однак в 2009 році стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршились, між ними почали виникати конфлікти, суперечки, внаслідок яких вони стали проживати окремо. За спільною згодою та домовленістю здійснили поділ майна подружжя, але офіційно не розлучились, так як такої потреби не було ні в позивача ні в відповідачки. За час їх спільного проживання, відповідачка на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року придбала нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху) «А-2» (16) по вул.Базарній,20 у м. Львові, загальною площею 297,2 кв.м. Зазначене приміщення було придбане за кошти, які позивач взяв у борг, хоча в подальшому він разом з відповідачкою повертав їх з спільного сімейного бюджету. Крім цього, позивач і відповідачка розпочали реконструкцію придбаного неіжитлового приміщення, під час якої відповідач займався оформленням документації, приймав участь у здійсненні будівельних робіт, залучав спеціалістів-майстрів. На прохання позивача до відповідачки оформити право власності на обєкт нерухомості порівно, остання відмовляється, а відтак не визнає право позивача на спільно нажите за час шлюбу майно. При цьому відповідачка заявляє до позивача вимоги про надання їй коштів на утримання придбаного нежитлового приміщення та закупівлю товарів, оскільки він як чоловік зобовязаний її утримувати та вкладати кошти у їх спільну справу, хоча він являється чоловіком лише по документах, а фактично вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства з 2009 року. Відтак, позивач вважає дії відповідачки незаконними, оскільки обєкт нерухомості був придбаний за час їх спільного проживання і спільні кошти подружжя. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач ствердив позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Відповідачка [PERSON], звернулася до суду із зустрічними позовом, у якому просить в задоволенні первісного позову відмовити повністю та визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху), що позначена в технічному паспорті під літерою «А-2»(16), загальною площею 297,2 кв.м. по вул.Базарна,20 у м. Львові. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вона з 13.11.1988 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З часу реєстрації шлюбу до 2009 року вони проживали як одна сім»я, вели спільне господарство, під час якого у 2007 році [PERSON] придбала нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху)по вул. Базарній,20 у м. Львові для здійснення підприємницької діяльності. Зазначене приміщення потребувало реконструкції, а тому вона разом з [PERSON] розпочали реконструкцію придбаного приміщення. Вони разом вкладали кошти в ремонтні роботи, відповідач допомагав у виготовленні необхідної документації по узаконенню реконструйованого нежитлового приміщення, приймав участь у здійсненні будівельних робіт. У 2009 році їхня сім»я розпалась, вони стали проживати окремо, не ведуть спільного господарства. Спільно нажите майно подружжя розподілили усно, без суперечок за спільною домовленістю. Відповідач не маючи на даний час доходів та коштів на проживання, звернувся до позивачки з проханням про надання йому компенсації в рахунок його частки у майні подружжя, а саме придбаного позивачкою нежитлового приміщення за час їх спільного проживання та ведення господарства. Однак, позивачка йому пояснила, що незгідна нічого йому компенсувати, оскільки не має коштів. Крім цього незгідна продавати нежитлове приміщення, оскільки це є єдиний її дохід. Право відповідача на нежитлове приміщення як спільно нажите майно подружжя позивачка не заперечує, однак вважає за непотрібне та недоцільне переоформляти документи та затрачати кошти на таке переоформлення, оскільки майно подружжя ділиться порівно і таке право він має по закону. Придбавши нежитлового приміщення (будівлі інструментального цеху)по вул. Базарній, 20 у м. Львові, позивачка вирішила його реконструкцію під торгове, а відтак привести до норм встановлених для обєктів торгівлі, оскільки згідно чинного законодавства їй необхідно було дозвіл на проведення у цьому приміщенні підприємницької діяльності. Позивачка розпочала реконструкцію своїми силами, однак через свою необізнаність у дозвільній процедурі оформлення прав на початок будівництва вона у грудні 2007 року ІДАБК була притягнено до адміністративної відповідальності та згідно постанови №940-ш оштрафована на 170 гривень. В подальшому ліцензована організація на замовлення позивачки виготовила робочий проект на відповідність нормативним вимогам самовільно здійсненої реконструкції нежитлової будівлі і складські приміщення з надбудовою другого поверху і мансардного поверхів на вул.Базарна,20 у м. Львові. Зібравши необхідний пакет документів позивачка звернулася в ІДАБК для отримання дозволу на реконструкцію. Однак, ІДАБК відмовило у видачі дозволу, оскільки на підставі Постанови КМУ №1104 від 30.09.2009 року дозвіл на виконання будівельних робіт інспекцією на збудовані, реконструйовані, надбудовані, прибудовані приміщення не видається. Таким чином, позивачка не може зареєструвати право власності на реконструйоване майно. У судовому засіданні відповідачка ствердила свої позовні вимоги та дала пояснення аналогічні змісту зустрічного позову. Первісний позов не визнала. У задоволенні первісного позову просила відмовити повністю, оскільки позовні вимоги вона вважає необгрунтованими та безпідставними. Представник третьої особи - ЛОДКП «БТІ та ЕО» у судове засідання не з»явився, однак був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе заслухати справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку учасників процесу, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в первісному позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником нежитлового приміщення (будівлі інструментального цеху) під літ. А-2(16) в м. Львові по вулиці Базарна ,20 загальною площею 96,2 кв.м. згідно договору купівлі продажу. Загальна площа нежитлового приміщення після реконструкції становить 297,2 кв.м., Згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року - [PERSON] придбала у власність нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху) під літ. А-2(16) в м. Львові по вул.Базарній,20. Згідно договору оренди землі від 27.05.2010 року - [PERSON] орендує земельну ділянку для обслуговування складських приміщень по вул.Базарній,20 у м. Львові. З метою покращення умов та у відповідності до вимог та правил обєктів торгівлі відповідачкою за власні кошти було проведено реконструкцію нежитлового приміщення (будівлі інструментального цеху) під літ.А-2(16) в м. Львові по вул.Базарна,20. Реконструкція повністю завершена, відповідачкою [PERSON] нежитлове приміщення (будівлі інструментального цеху) експлуатується. ОКП «БТІ та ЕО» за заявою відповідачки виготовлено новий технічний паспорт нежитлового приміщення (будівлі інструментального цеху) в якому закінчено реконструкцію, загальна площа становить 297,2 кв.м., У судовому засіданні встановлено, що реконструкція нежитлового приміщення (будівлі інструментального цеху) загальною площею 297,2 кв.м. по вул.Базарна,20 у м. Львові здійснено за кошти відповідачки, що зареєстрована фізичною особою- підприємцем, яка це майно використовує при здійсненні підприємницької діяльності. Інші особи не оспорюють її право власності на це майно. Спірні будівлі знаходяться в межах земельної ділянки, яка надана в користування відповідачці, не порушують межі суміжних землекористувачів. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. На вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень ст.ст. 57, 61 СК та ст. 52 ЦК України, щодо майна, зареєстрованого на особу -підприємця, то воно не являється обєктом сумісної власності подружжя, інший з подружжя, у даному випадку позивачка, має право лише на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відтак, суд вважає вимоги позивача за первісним позовом про поділ майна подружжя, а саме нежитлового приміщення (будівлі інструментального цеху), що в технічному паспорті позначена під літ. «А-2»(16), яке знаходяться по вул.Базарній,20 у м. Львові, виділивши йому 1\\2(одну другу) частку у цьому майні на праві власності безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог позивача за зустрічним позовом, такий підлягає до задоволення в повному обємі.

Outcome: approved