Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-16 00:00:00

В липні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання приватизації квартири [ADDRESS] незаконною, посилаючись на те, що коли він там проживав разом із сімєю, дана квартира була приватизована незаконно на матір його дружини [PERSON], яка ніколи із ними не проживала. Крім того вказав, що дізнався про цю приватизацію лише у червні 2009 року, коли [PERSON] почала вигонити його із квартири. Судом замінено Старокостянтинівську міську раду на належного відповідача - виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради та залучено до участі у справі як третю особу відділ приватизації виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні у звязку із застосування строків давності. Представник виконкому міської ради та його відділу приватизації покладається на думку суду і просить розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що у 1990 році [PERSON] отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 11.09.1990 року у ній зареєструвались [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а 22.02.1994 року - [PERSON]. 7 березня 1996 року усі, крім [PERSON], були зняті із реєстрації в даній квартирі. 15 березня 1996 року до завідуючого відділу приватизації Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] звернулась [PERSON]. Вказана заява зареєстрована 21 березня 1996 року за вх. № 1723. На підставі розпорядження відділу приватизації Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №1723 від 21.03.1996 року, цього ж дня [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються довідкою від 23.09.2008 року, виданою начальником філії «Старокостянтинівське ДРБУ-71» (а.с.8), копією облікової картки Старокостянтинівської ЖЕК № 010393 (а.с.25), заявою [PERSON] до відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради, розпорядженням №1723 від 21.03.1996 року відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради, свідоцтвом про права власності на житло від 21.03.1996 року. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 22.02.1994 року передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.» Абзац другий п.5 положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56, зі змінами від 5 серпня 1994 року №72, включає до членів сім'ї наймача лише громадян, які постійно мешкають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Судом встановлено, що [PERSON] не проживала у спірній квартирі, членом сім'ї не була, а лише була формально прописана, тому відповідно до зазначеного Положення та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» права на приватизацію квартири на мала. Факт її непроживання у даній квартирі підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають у [INFO] та пояснили, що їхні сім'ї та сім'я [PERSON] разом переселились у вказаний будинок по-сусідству і у 1996 році вони дізнались, що [PERSON] отримали ще одну квартиру по вул. Покришкіна, однак ще декілька років проживали по вул. Челюскіна, оскільки робили у новій квартирі ремонт. Крім того, вони пояснили, що жодного разу матері [PERSON] - [PERSON] не бачили, крім подружжя Мазур та їх дітей у квартирі ніхто не приживав. Тому з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку право на приватизацію квартири №13 по вул. виникало [PERSON], [PERSON] та їх дітей, від імені яких діють їхні батьки. Суд ставиться критично до показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що у 1996 році [PERSON] розповідав їм про наміри його та дружини приватизувати квартиру на [PERSON], оскільки покази [PERSON] є неконкретними і суперечать встановленим судом обставинам справи, [PERSON] та [PERSON] є родичами [PERSON] Також критично суд відноситься до показань свідка [PERSON], яка пояснювала, що 10-15 років назад до неї, як працівника міської ради звернувся [PERSON] і вона йому допомагала написати заяву про те, щоб його тещу залишили в однокімнатній квартирі, а йому видали ордер на іншу квартиру, при цьому зазначивши, що знайома із [PERSON] не була та ні до того ні після того його не бачила., а також свідок [PERSON] дочки позивача, яка пояснила, що при ній обговорювалось питання отримання ще однієї квартири, оскільки вона перебуває у неприязних відносинах із [PERSON]. Суд не бере до уваги доводів представника про те, що [PERSON] втратив право користування спірною квартирою з моменту зняття з реєстрації відповідно до ст.107 ЖК України, оскільки як вбачається із його паспортних даних - він знятий із реєстрації 07.03-1996 року (приватизація відбулася 21.03.1996 року), а приписаний у іншу квартиру лише 28 листопада 1996 року, отже коли відбувалась приватизація він ніде зареєстрований не був, як встановлено судом проживав у даній квартирі. Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності, тому що з 1996 року [PERSON] знав про приватизацію квартири, оскільки судом встановлено, що після розірвання шлюбу у 2005 році [PERSON] переселився у спірну однокімнатну квартиру, сім'я залишилася проживати у двокімнатній квартирі по вул. Покришкіна. І лише у 2009 році, коли постало питання про його виселення, [PERSON] звернувся у Старокостянтинівську ЖЕК, де і дізнався про приватизацію квартири у 1996 році. Наведене підтверджує свідок [PERSON] - працівник Старокостянтинівської ЖЕК, яка пояснила, що 24.06.2009 року звернувся до неї з питанням приватизації квартири і вона йому пояснила, що ця квартира приватизована [PERSON]JI. у 1996 році. Знання позивачем про те, що на ім'я [PERSON]JI. відкриті особові рахунки не свідчить, як це вказує представник відповідачів, про те, що він знав про приватизацію квартири. Суд вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем у дані справі, тому в позові до неї слід відмовити.

Outcome: partial