Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що вона [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є рідною дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. [INFO] помер її батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом просмерть, виданим 21.10.2002 року серії [NUMBER]. За життя батько був власником І4 частини квартири [ADDRESS], на підставі договору міни від 17.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемірською Т.Г. Інша '/2 частина вказаної квартири належала матері [PERSON], на підставі того ж договору міни. Отже, спадкове майно після смерті батька, становило ХЛ частину квартири [ADDRESS]. При житті батька, на момент його смерті, мати [PERSON], мешкала у вказаній квартирі, після його смерті продовжувала піклуватися про благоустрій житла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Увесь час мати продовжувала мешкати (користуватися) та відкрито володіти квартирою [ADDRESS], що підтверджуються листом КП «ВРЕЖО № 13» від 25.01.2010 року № 104, та довідкою № 218 від 22.01.2010 року. Вона допомагала матері доглядати за квартирою, прибирати та дбати про благоустрій житла. Згідно ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який був чинний на момент смерті [PERSON] та відкриття спадщини, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, вона та її матір фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а саме І/г частиною квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки мати [PERSON] прийняла у спадщину - спадкове майно у вигляді 1А частини вказаної квартири, то за життя мала право на оформлення у власність /4 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] За життя її мати мала право власності на 1А частину квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 17.05.2001 року, а також на '/г частину квартири після смерті [PERSON], але не оформила своє право документально. У пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що суди повинні розглядати заяви, зокрема, про прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року. Тому вважає, що судом має бути встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] [INFO] померла мати [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від [INFO] серії [NUMBER], актовий запис 10117. Після смерті матері вона до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, але протягом шести місяців до смерті матері, коли та хворіла, потребувала постійного і цілодобового догляду та допомоги, фактично постійно мешкала в її квартирі разом з нею і відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вона не заявляла про відмову від спадщини і мешкала разом з матір'ю на час відкриття спадщини, прийняла спадкове майно після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку, заповіт мати не складала. Згідно ст. 1261 ЦК України, вона є спадкоємицею першої черги за законом, інших спадкоємців першої черги за законом крім неї немає. На теперішній час вона також доглядає квартиру батьків, сплачує комунальні платежі, тобто після смерті матері фактично володіє та користується спадковою квартирою, але право на спадщину необхідно оформити. Оскільки, за життя мати мала право власності на ХА частину квартири [ADDRESS] на підставі нотаріального договору міни від 17.05.2001 року, а також на 1/2 частину після смерті [PERSON], але не оформила своє право документально, вона не була зареєстрована разом з матір»ю, чим позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після її смерті. Згідно п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, оскільки від встановлення юридичного факту прийняття спадщини матір'ю після смерті батька залежить можливість оформлення її права на спадкове майно, то встановлення зазначеного факту можливе у порядку позовного провадження. Крім того, відповідно до чинного законодавства право власності на нерухоме майно у будь-якому випадку підлягає обов'язковій державній реєстрації. Так, згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину в передбаченому законом порядку, але позбавлена можливості оформити своє право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS], просила суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], визнати за нею право власності на спадкове майно- вказану квартиру. Інтереси позивачки у суді представляє [PERSON], відповідно до довіреності від 05.02.2010 року. У судове засідання представник позивача не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, про слухання справи сповіщалася належним чином, про що у матеріалах справи є докази. Відповідно до ст.. 74 ЦПК України, судова повістка юридичним особам та фізичним особам- підприємцям, надсилається за адресою місцезнаходження( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з укладеного договору, юридична адреса відповідача: М.Запоріжжя, пр.Леніна, 206, повістку з викликом до суду у судове засідання відповідач отримав, що підтверджується розпискою про отримання повістки, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Представники третіх осіб: ОП ЗМБТІ, третьої державної нотаріальної контори М.Запоріжжя, повідомлені про час і місце слухання справи, про що у матеріалах справи є докази, до суду не з»явився, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних представників. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є рідною дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. [INFO] помер її батько. [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.10.2002 року серії [NUMBER]. За життя [PERSON] був власником Уг частини квартири [ADDRESS], на підставі договору міни від 17.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемірською Т.Г. Інша Уг частина вказаної квартири належала матері позивача [PERSON], на підставі того ж договору міни. Отже, спадкове майно після смерті батька, становило Уг частину житлової квартири [ADDRESS]. При житті батька, на момент його смерті, [PERSON], мешкала у вказаній квартирі, продовжувала піклуватися про благоустрій житла. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася. Факт мешкання (користування) та відкритого володіння квартирою [ADDRESS] підтверджуються листом КП «ВРЕЖО № 13» від 25.01.2010 року № 104, та довідкою № 218 від 22.01.2010 року. Позивачка допомагала матері доглядати за квартирою, прибирати та дбати про благоустрій житла. Згідно ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який був чинний на момент смерті [PERSON] та відкриття спадщини, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, позивачка та її матір фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а саме Уг частиною квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки [PERSON] прийняла у спадщину спадкове майно у вигляді Уг частини вказаної квартири, то за життя мала право на оформлення у власність Уг частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] За життя вона мала право власності на Уг частину квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 17.05.2001 року, а також на Уг частину квартири після смерті [PERSON], але не оформила своє право документально. У пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що суди повинні розглядати заяви, зокрема, про прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тому, суд вважає встановленим факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від [INFO] серії [NUMBER], актовий запис 10117. Після смерті матері позивачка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, але протягом шести місяців до смерті матері, коли та хворіла, потребувала постійного і цілодобового догляду та допомоги, фактично постійно мешкала в її квартирі разом з нею і відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка не заявляла про відмову від спадщини і мешкала разом з матір'ю на час відкриття спадщини, прийняла спадкове майно після її смерті у встановленому законом порядку. Згідно ст. 1261 ЦК України, позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, інших спадкоємців першої черги за законом крім неї немає, що вбачається з повідомлення третьої державної нотаріальної контори М.Запоріжжя. На теперішній час вона також доглядає квартиру батьків, сплачує комунальні платежі, тобто після смерті матері фактично володіє та користується спадковою квартирою, але право на спадщину необхідно оформити. Оскільки, за життя мати позивачки мала право власності на Уг частину квартири [ADDRESS] на підставі нотаріального договору міни від 17.05.2001 року, а також на 1/2 частину після смерті [PERSON], але не оформила своє право документально, позивачка не була зареєстрована разом з матір»ю, чим позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після її смерті. Згідно п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, оскільки від встановлення юридичного факту прийняття спадщини матір'ю позивачки після смерті батька залежить можливість оформлення права позивачки на спадкове майно, то встановлення зазначеного факту можливе у порядку позовного провадження. Крім того, відповідно до чинного законодавства право власності на нерухоме майно у будь-якому випадку підлягає обов'язковій державній реєстрації. Так, згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину в передбаченому законом порядку, але позбавлена можливості оформити своє право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Вказане підтверджується довідкою третьої державної нотаріальної контори М.Запоріжжя, з якої вбачається, що після смерті [PERSON]., який помер [INFO], спадкова справа не заводилася, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] спадкова справа не заводилася. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими, доведеними, а тому підлягаючими повному задоволенню.

Outcome: approved