Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

В серпні 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення матеріальної і моральної шкоди. Посилається на те, що йому на праві власності в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області належить земельна ділянка цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1132 га, що складається з двох ділянок: ділянка №1 площею 0,019 га та ділянка №2 площею 0,0942 га. В 2009 році відповідач без його згоди самовільно зорала земельну ділянку №2. Він став заперечувати їй проти цього та не дозволив проводити сільськогосподарські роботи на ній. Остання погодилася з ним, однак на початку квітня 2010 року [PERSON] самовільно без його згоди засіяла земельну ділянку №2 картоплею, горохом та кабачками. Своєї згоди на користування вказаною земельною ділянкою відповідачу він не надавав, тому він вважає, що [PERSON] самовільно захопила земельну ділянку під №2 власником якої він є. Зазначив, що в результаті дій відповідача він не посіяв на спірній земельній ділянці картоплю та не зібрав урожай, внаслідок чого йому заподіяно збитки в сумі 2000 гривень, які складаються із вартості недоодержаного врожаю картоплі, обчисленої за ринковими цінами виходячи із середньої врожайності картоплі у господарствах Заставнівського району. Добровільно відшкодувати завдані збитки відповідач відмовилася. Саме тому, він просить зобовязати [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку №2 площею 0,0942 га та стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2000 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю і підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, та вказала, що спірну земельну ділянку вона обробляє протягом останніх 6-7 років, однак 21 серпня 2009 року їхня мати подарувала позивачу [PERSON] земельну ділянку разом з будинком. Разом з тим, жодних претензій до неї щодо користування земельною ділянкою він не висував, хоча і домовленості про її обробіток між ними не було. Що ж до понесеної позивачем шкоди, то вказала, що матеріальну шкоду не визнає, бо [PERSON] має іншу земельну ділянку, яку також не обробляє і не має на меті вирощувати на ній сільськогосподарську продукцію. Вважає, що моральної шкоди внаслідок її дій він також не поніс. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 7) та договору дарування земельних ділянок від 21 серпня 2009 року (а.с. 8) власником земельних ділянок загальною площею 0,1132 га в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області є [PERSON]. Цільове призначення земельних ділянок: земельної ділянки №1 площею 0,0190 га та земельної ділянки №2 площею 0,0942 га для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка №2 оброблялася відповідачем [PERSON] протягом останніх 6-7 років на підставі погодження із попереднім власником, а саме матірю сторін [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Виходячи із положень вказаної норми закону, самовільним зайняттям землі є заволодіння земельною ділянкою, що не спирається на законі і відбувається з порушенням визначеного порядку надання земельних ділянок, здійснюване без відведення землі в натурі й одержання документа, що засвідчує право на землю. Факт відсутності згоди [PERSON] на користування спірною земельною ділянкою №2 [PERSON] протягом 2010 року в судовому засідання сторонами не заперечувався, хоча він став її власником ще 21 серпня 2009 року. Таким чином, суд вважає, що самовільне захоплення формально відбулося за мовчазної згоди позивача, внаслідок зміни власника земельної ділянки, який не висував претензій відповідачу, щодо продовження обробітку останньою спірної земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Саме тому, відповідача необхідно зобовязати повернути самовільно зайняту земельну ділянку №2 її законному власнику [PERSON] Позивач також просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, якої він зазнав внаслідок самовільного зайняття належної йому земельної ділянки. Згідно ст. 1166 ч.1 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, яка складається з земельної ділянки №1 та спірної земельної ділянки №2. Крім того він є власником присадибної ділянки біля будинку в якому він проживає і власником якого є. Як вказав позивач, на присадибній земельній ділянці він вирощує сільськогосподарську продукцію для власного споживання, земельну ділянку №1 він використовує для сіножаті. Жодної продукції сільськогосподарського характеру для продажу він не вирощує та не мав наміру вирощувати. Потреби в додатковому обробітку землі не має. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач не забороняв [PERSON] обробляти спірну земельну ділянку, хоча і домовленості між ними про її обробіток не було. Позивач посилається на недоотриманий урожай картоплі вартістю 2000 гривень, однак в матеріалах справи відсутні докази з цього приводу. Таким чином, суд вважає, що позивачу [PERSON] діями відповідача [PERSON] матеріальної шкоди завдано не було. Цей факт в судовому засіданні доведений не був. Він не ставив перед нею вимогу про заборону обробітку та використання земельної ділянки №2. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України\~ фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Частина 2 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. В матеріалах справи відсутні докази характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та моральної шкоди понесеної ним в розмірі 5000 гривень, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial