Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду та уточнивши свої позовні вимоги просила суд ухвалити рішення про стягнення аліментів із відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей: дочки [PERSON], 1995 року та сина [PERSON], [INFO], батьком яких відповідно до свідоцтва про народження є відповідач, в розмірі по 250 грн., щомісячно, на кожну дитину до їх повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20 січня 1995 року. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Починаючи із січня місяця 2006 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Спочатку між ними була домовленість про те, що відповідач буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Так воно і було. Однак із квітня місяця 2010 року відповідач припинив надавати кошти на утримання дітей, хоча йому відомо, що дочка [PERSON] постійно хворіє та потребує лікування. Відповідач зоровий, працездатний та періодично їздить до Російської Федерації на заробітки, отримуючи там заробітну плату в розмірі 1000 доларів США, тому вона бажає стягувати з нього аліменти на утримання дітей в примусовому порядку. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просить задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про одруження та копій свідоцтв про народження дітей видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1995 року, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.3,4,5), які відповідно до довідки ОСББ «Чайка» №974 від 17.05.2010 року проживають на утриманні позивачки (а.с.6). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітніх дітей, належної матеріальної допомоги не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: approved