Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами до Відкритого акціонерного товариства [PERSON] Аваль, в особі Харківської обласної дирекції [PERSON] Аваль(правонаступником за усіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль) просить визнати кредитний договір № 14/1932/74/8174 від 30.11.2006 р. та договір іпотеки № 014/1932/74/8174/1 від 30.11.2006 р. не дійсними, стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду в подвійному розмірі у сумі 1 124 155,10 грн. та завдану моральну шкоду у розмірі 1 111 000, 0 грн. посилаючись на наступне. 30.11.2006року між ним та Відкритим акціонерним товариством [PERSON] Аваль в особі Харківської обласної дирекції Аваль» був укладений кредитний договір № 14/1932/74/8174 від 30.11.2006 року та договір іпотеки № 014/1932/74/8174/1 від 30.11.2006 року. На час укладення кредитної угоди № 14/1932/74/8174 курс НБУ складав 5,05 грн. за 1 долар. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору [PERSON] надав кредит з лімітом 220 000 доларів США 00 центів. Згідно з п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. В звязку з чим, кредит виданий в порушення Закону України «Про банки та банківську діяльність» без зазначення дійсної цілі кредиту та незабезпечення контролю за валютними операціями між резидентами України. Сторони здійснили незаконну угоди в порушення ст. 99 Конституції України. Указу президента України №762/96 від 25.08.1996 року «Про грошову реформу в Україні» та Закону «Про валютне регулювання...». Банк здійснив валютно-доларовий кредит на купівлю дома у резидента України, зобов 'язав позичальника купувати долари США по курсу 7,73 грн. Відповідно до ст. 227 ЦК України, правочин вчинений, юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії), визнається судом недійсним. Дана угода була укладена в порушення Указу Президента та Закону про валютне регулювання. Наявна ліцензія НБУ дає право на кредитування у валюті тільки для розрахунків з нерезидентами України. Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Що в даному випадку має місце введення у фінансовий обіг України іноземної валюти як засіб платежу, а також формування умов для вилучення майна та грошових коштів, що виразилось в спекуляції під час продажу долару та стягненні майна понад предмету іпотеки за рахунок збільшення гривневої ціни на базі курсу доларового еквіваленту. Відповідно до п. 2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Обман Банку проявився у тому, що позичальник був введений в оману тим, що [PERSON] має право надавати кредити як представники нерезидента України в валюті на підставі міжнародних договорів. Крім того, у кредитному договорі не зазначена сума еквівалента у гривні та перевищення своїх повноважень у іпотечному договорі установив курс долару у сумі 3,78 грн. за 1 долар США, а у дійсності вимагав погашення по ринковому курсу, в зв язку з чим завдав шкоди у розмірі: 562 077,55 грн., яка підлягає стягненню з відповідача у подвійному розмірі та моральна шкода у розмірі еквівалентному вартості житла 1 111 000.00 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти їй задоволення, посилаючись на те, що згідно з вимогами іивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Передбачена можливість використання іноземної валюти на території України, в тому числі при здійсненні розрахунків при виконанні зобов язань у випадках і порядку передбаченому законом. Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлює статус валюти України та статус іноземної валюти, яка також є засобом платежу і може виступати предметом договору, але такі операції мають окремий дозвільний порядок ( за умови отримання відповідної ліцензії НБУ). Відповідач має ліцензію на іраво здійснення банківських операцій та дозвіл на право здійснення банківських операцій, зокрема на здійснення такої операції з валютними цінностями, як залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Постання позивача про завдання йому збитків в зв язку зі 1зміною ринкового курсу долара до гривні, є необгрунтованим, оскільки укладаючи кредитний їїдоговір позивач розумів та був згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Крім того, діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти-гривні. Наведений в позові розрахунок завданого позивачу збитку є необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] відмовився від позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, в іншій частині позов підтримав, просив його задовольнити, постаючись на обставини викладені у позовній заяві. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 30.11.2006року між [PERSON] (позичальник) та Відкритим акціонерним товариством [PERSON] Аваль, в особі Харківської обласної дирекції [PERSON] Аваль(правонаступником за усіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль ) (кредитор) був укладений кредитний договір № 14/1932/74/8174, згідно з яким кредитор надав позичальнику кредит з лімітом 220 000 доларів США 00 центів. На строк по ЗО листопада 2021 р(п.п. 1.1,1.2 Договору). За домовленістю сторін умови надання та забезпечення кредиту визначені розділом З укладеного договору;процентна ставка за користуванням кредитом визначена п. 1.4 договору; зобов язання, які взяв на себе позичальник, містяться у розділі 5 договору; зобов 'язання кредитора у розділі 4 договору; Відповідно до п. 9.1 Договору такий договір набуває чинності з часу його підписання Сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування, неустойок, відшкодування можливих збитків). Пунктом 3.5 кредитного договору передбачено, що відповідності з діючим законодавством України забезпеченням зобов'язань Позичальника за цим Договором може бути договір іпотеки. 30.11.2006р. між позичальником та кредитором укладений договір іпотеки № 014/1932/74/8174/1. Згідно з п. 1.1 Договору іпотеки, він забезпечує вимоги банку (іпотеко держателя), що витікають з кредитного договору № 014/1932/74/8174/ від ЗО. 10.2006 р. Надані суду документи свідчать про те, що при укладанні кредитного договору позивача було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо, що підтверджується підписом позичальника на договорі та на платіжному календарі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов 'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому друга частина зазначеної статті вказує, що сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов язання в іноземній валюті. Частиною 2 ст. 192 та частиною 3 ст. 533 ЦК України прямо передбачена можливість використання іноземної валюти на території України, в тому числі при здійсненні розрахунків при виконанні зобовязань у випадках та в порядку передбаченому законом. Стаття 3 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.2003року, встановлює статус валюти України (яка є таким засобом платежу на Україні, що приймається для оплати без обмежень) і статус іноземної валюти, яка також є засобом платежу і може виступати предметом договору, але такі операції мають окремий дозвільний порядок (за умови отримання ліцензії НБУ). Статтею 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банки мають право розміщати залучені кошти від свого імені, на власних умовах і на власний ризик, здійснювати операції з валютними цінностями. При цьому відповідно до ст. 2 цього закону коштами вважаються гроші в національній валюті або іноземній валюті чи їх еквіваленті. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», 27 березня 1992 року [PERSON] України видав Публічному акціонерному товариству «[PERSON] Аваль» ліцензію № 10 на право здійснення банківських операцій та дозвіл № 10-4 на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема на здійснення такої операції з валютними цінностями, як залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Крім того, пунктом 5.2. Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003року, і зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003 року за № 1172/8493, передбачена можливість відкриття субєкту господарювання поточного рахунку в іноземній валюті для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, а також для зарахування, використання та погашення кредитів в іноземній валюті. Згідно вимог вищевказаної Інструкції, на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб- резидентів зараховується валюта, перерахована за кредит, позику, фінансову допомогу відповідно до договору, а згідно п.7.13. Інструкції, з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться перерахування коштів для погашення заборгованості за отриманим кредитом в іноземній валюті (в тому числі проценти, комісійні, неустойка відповідно до законодавства України). Виходячи з наведених норм діючого законодавства та доказів доданих відповідачем до матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідач правомірно здійснив кредитування позивача в іноземній валюті.

Outcome: dismissed