Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

23.02.2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві зазначено, що 26.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.09.2009 року шлюб розірвано. За цей час, за рахунок спільних коштів сторони придбали квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформлене на відповідача. Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивачка просила провести поділ спірного майна між нею та відповідачем, визнавши право власності на вищевказану квартиру по ? частки за кожним. В подальшому, позивачка доповнивши свої вимоги, просила також поділити земельні ділянки, що розташовані за адресою: вул. Г.Подзігуна, 184 в смт. Олексанрівка Вознесенського району Миколаївської області та були надані відповідачу для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих 06.07.2007 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 14.09.2010 року провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки закрито, відповідно до п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на загальну суму 2 550 грн. 00 коп., до складу яких ввійшли витрати по оплаті витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн. 00 коп. та вартість проведення роботи з незалежного оцінювання в сумі 600 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, зі слів його представника у звязку з зайнятістю на роботі. Згідно раніше наданих ним пояснень питання щодо поділу майна між ним та позивачкою залишив на розсуд суду. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на невідповідність визначеного позивачкою предмету позову способу захисту порушеного права, визначеного останньою в позовній заяві. Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд дійшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.09.2009 року було розірвано. За час сумісного проживання була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Зазначене підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим 12.12.2007 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України). Тобто, придбання майна в період шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, а тому доводити наявність такого права ні чоловік, ні дружина не по\-винні. Таким чином, враховуючи наведене, а також докази, що були надані сторонами, оскільки на кожну з них покладається обовязок доводити свої доводи та заперечення, суд приходить до висновку, що обумовлена спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін, тому підлягає поділу між ними. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки будь яких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частку обумовленої квартири, що відповідає положенням ст.ст. 60,70 СК України щодо визначення розміру часток чоловіка та жінки при поділі майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, заперечення представника відповідача щодо невідповідності визначеного позивачкою предмету позову способу захисту порушеного права не спростовують вищевказані висновки суду. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача вартості проведення робіт з незалежного оцінювання в сумі 600 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не можливо віднести до судових витрат, відповідно до положень ст.ст. 79, 86 ЦПК України. Проте, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. 00 коп., а також 1 700 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved