Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

Позивач - відділ капітального будівництва та комунального господарства виконавчого комітету Вільногірської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення зайво нарахованих та виплачених коштів, в якому зазначає наступне. Вільногірським міським фінансовим управлінням 29.06.2006р. була проведена перевірка правильності нарахування заробітної плати, правильності складання штатних розписів по загальному та спеціальному фондах за період з 01.01.2006р. по 01.08.2006р., ведення меморіальних ордерів №5 та наказів у 2006р. по відділу капітального будівництва та комунального господарства (далі ВКБ та ЖКГ) виконавчого комітету Вільногірської міської ради, відповідно до результатів перевірки була складена довідка. Перевіркою було встановлено, що за період січень-лютий 2006р. заробітна плата працівникам ВКБ та ЖКГ нараховувалася згідно штатного розпису з 01.01.2006р. та постанови КМ України №2288 від 13.12.1999р. «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами і доповненнями). В зазначеному періоді було виявлено порушення, які полягають у відсутності розрахунку відпускних та матеріальної допомоги головному бухгалтеру [PERSON], тому міським фінансовим управлінням зроблено перевірку правильності зазначених розрахунків. Також були відсутні накази на преміювання за січень-березень 2006 року, штатний розпис по спеціальному фонду станом на 01.01.2006р. обрахований по повній потребі, а не у межах затвердженого фонду оплати праці без погодження міського фінансового управління. В результаті проведеної перевірки нарахування та виплати заробітної плати по спеціальному фонду за період з 01.01.2006р. по 01.08.2006р. встановлено, що сума зайво нарахованої заробітної плати [PERSON] складає 1942.32грн. Дані нарахування здійснювались головним бухгалтером ВКБ та ЖКГ [PERSON], на яку було покладено обов'язок щодо ведення бухгалтерського обліку у відділі. Позивачем 20.03.2009р. було відправлено відповідачу рекомендованим листом попередження про необхідність відшкодування зайво нарахованих та виплачених коштів. Позивач просить стягнути з відповідача зайво нараховану та виплачену суму заробітної плати в розмірі 1942.32грн. та зазнані ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила його задовольнити. Вона пояснила, що штатний розпис не був погоджений з міським фінансовим управлінням і міським головою, не узгоджено кошти, тому була допущена переплата. Крім цього не були підписані накази, [PERSON] тоді була у відпустці і їй було завищено нарахування відпускних. Вона вважає, що накази за січень-березень не були підписані [PERSON], вона надала оригінали наказів, але там підписи [PERSON] підроблені, вона бачила, що книга наказів лежала у сейфі, а це значить, що [PERSON] могла взяти ключ від сейфа і підробила підписи [PERSON] на наказах, бо вони є різні, вона все брала в сейфі, що їй треба, і робила копії. Представник позивача просила прийняти до уваги, що акт перевірки був підписаний керівниками ВКБ і ЖКГ без будь-яких заперечень. Представник третьої особи підтримала все те, що було висловлено представнико позивача і зауважила, що на момент перевірки були надані накази, але вони не були підписані. Відповідач [PERSON] висловила категоричні заперечення проти позову, суду пояснила, що за період, про який йдеться мова в позові, їй заробітна плата та премії нараховувались у відповідності з чинним законодавством. Вона просить прийняти до уваги ст.1215 ЦК України, і стверджує, що не вбачає свої дії недобросовісними, оскільки в неї був і штатний розпис, і накази, необхідні для нарахування заробітної плати. їй невідомо, - чому керівництво ВКБ і ЖКГ не надали при проведенні перевірки всі необхідні документи, бо [PERSON] чомусь ховала їх в сейфі. В позові вона зазначила, що наказів не було, а в судовому засіданні вона стверджує, що вони були, але не були підписані. Вона позов не визнає, на той час з документами було все в порядку і вона діяла згідно своїм посадовим обов'язкам, тобто вірно. Свідок [PERSON] суду показала, що на момент перевірки в ВКБ і ЖКГ були відсутні накази і не погоджено штатні розписи з фінансовим управлінням. Довідка про проведену перевірку була підписана всіма учасниками перевірки і ні в кого з них не було ніяких зауважень. Свідок [PERSON] суду показала, що вона в 2009р. працювала три місяці в установі позивача і була присутньою в момент перевірки фінансовим управлінням, також підписувала акт перевірки і вважає, що викладені в ньому факти є правдивими. Вона може підтвердити, що в наданих наказах підписів не було. Свідок [PERSON] суду показала, що в 2009р. вона працювала у Вільногірськгіроекті, це було в одному приміщенні з ВКБ і ЖКГ, її кімната знаходилась безпосередньо поруч. Керівником тоді була [PERSON]. Вона звернула увагу, що документи там лежали всі прямо на підлозі, всі переступали через них і дивувались, що вони знаходяться в такому безпорядку. Свідок [PERSON] суду показала і підтвердила, що всі накази стосовно заробітної плати позивача, які надано їй для огляду судом, вона підписувала особисто. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склались трудові правовідносини, а саме відповідач в зазначений в позові період часу (в 2006 році) перебувала в трудових правовідносинах з позивачем. Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не доведено, що документів, які були підставою для нарахування відповідачці у 2006р. заробітної плати, не було в наявності в оспорюваний період чи вони не були підписані, або ж підписи на них є фальшивими. В позові зазначено, що накази відсутні, а в судовому засіданні представник позивача стверджувально пояснила, що вони були, але підписи на них були підроблені відповідачем. Дані твердження є лише припущенням, вони не є доведеними. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України доказування не можуть грунтуватися на припущеннях. Свідок [PERSON] підтвердила, що документи в установі позивача знаходились в безладі, перебували на підлозі і через них всі переступали. Представник позивача стосовно них надала суперечливі пояснення, а саме : в позові зазначено, що наказів не було, а в судовому засіданні вказала на те, що вони були, але підписи в них були підроблені відповідачем. Показання свідка Сміяненко суд не може взяти до уваги і ставиться до них критично, оскільки вона працювала в установі позивача короткий проміжок часу, всього 3 місяці, і її показання стосовно того, що в наказах не було підписів, відрізняються від показань, які дала представник позивача, тобто, що підписи в них є фальшивими. А представник третьої особи стверджувала в суді, що в наказах підписів взагалі не було. Виваживши доводи всіх учасників процесу та розбіжності, що мають місце, суд дійшов до висновку, що відсутні законні підстави для стягнення зайво нарахованих коштів (на думку позивача) з відповідача. Позивач в своєму позові посилається на ст.1166 ЦК України, вважаючи, що відповідачем завдано йому майнову шкоду. Однак, позивачем не доведено, що шкоду завдано з вини відповідача і що вона взагалі має місце. Відповідач просить суд взяти до уваги положення ст.1215 ЦК України, у відповідності до вимог якої заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї..., надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, поверненню не підлягає. В ході судового розгляду справи не встановлено наявність арифметичної помилки, також не встановлено недобросовісності з боку відповідача. Відповідач наголошувала на тому, що після зазначеної в позові перевірки, у відділі капітального будівництва також була КРУ і вказаних в позові порушень виявлено не було. Крім того, позивач заявила клопотання, виклавши це письмово, щодо застосування строку позовної давності (а.с.64). Ст.233 ч.З КЗпП України передбачає строк в один рік для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. У відповідності до вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на вищенаведене суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України з позивача підлягає до стягнення державне мито, яке він зобов'язаний був сплатити при подачі даного позову.

Outcome: approved