Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на будівництво, посилаючись на те, що з січня 2000 року він мешкав разом з відповідачкою в її будинку в сел.Пісочин по вїзду [PERSON],14 Харківського району Харківської області. 18 березня 2003 року було зареєстровано шлюб. Будинок відповідачки мав не дуже привабливий вигляд, тому позивач взявся за його перебудову всередині, прибудови господарських споруд за свої кошти. Декілька разів пропонував відповідачці отримати дозвіл на будівельні роботи в Пісочинській селищній раді, але вона відмовлялася це робити. Будівництво позивач здійснював сам, працюючи вдень і вночі, сподіваючись на те, що відповідачка оцінить його старання. Витратив на будівельні роботи сімдесят чотири з половиною тисячі гривень. Але коли все було побудовано, їх стосунки почали поступово погіршуватися, почалися сварки, які переросли в грандіозні скандали. Відповідачка позбавила його права користуватися її житловою площею, яку поліпшив позивач. Вважає, що відповідачка використала його в своїх корисливих мотивах і тому він має право на грошову компенсацію своїх витрат на будівництво, на підставі розяснень, які містяться в п.4,5 Постанови Пленума Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Вважає, що ці витрати перевищують витрати, повязані з обовязком по утриманню житла. Тому просить стягнути з відповідачки на його користь 74,5 тис. грн., витрачених ним на здійснення прибудови та реконструкцію будинку та господарських споруд, витрат на надання юридичної допомоги, судових витрат. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], зазначивши, що він не має ніякого відношення до будівництва прибудови, реконструкції в будинку та будівництва господарчих будівель, оскільки прибудова, реконструкції зроблені до нього в період 1999-2000 років, крім того, в нього ніколи не було грошей. Ремонти та будівництво в будинку вона проводила за свої грошові кошти та за рахунок грошових переказів свого брата. До того, як вона взяла [PERSON] на квартиру до себе, він не мав самостійного житла, проживав у кіоску, де працював майстром по ремонту годинників, не мав грошей. Була зима, вона пожаліла його, до 2003 року він проживав у неї як квартирант і з часом зареєструвала з ним шлюб. В подальшому вона дізналася про його попередні шлюби, про те, що він зареєстрував з нею шлюб, не отримавши розлучення за попереднім, та дітей, на яких виплачував аліменти, мав великі заборгованості по аліментам, для погашення яких брав кредити, щоб уникнути кримінальної відповідальності. Вона сама утримувала свій будинок, про що надає суду відповідні квитанції, [PERSON] ні в чому не бажав брати участі, скривав гроші. Тому просить [PERSON] в задоволенні його вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] повинно бути відмовлено, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» дійсно зазначено, що особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, вправі вимагати відшкодування своїх витрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сімї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель, літньої кухні, сараю, тощо або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обовязок. За ст.10 ЦГЖ України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 74,5 тис.грн. витрат на будівництво, однак у порушення вимог ст.10 ЦПК України, ним не надано доказів у підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: не надано доказів того, коли саме здійснювалося зазначене ним будівництво, і яке саме, належних доказів наявності такого завершеного будівництва, його вартості, правових підстав для стягнення грошової компенсації, порядку стягнення грошової компенсації, не розмежовано, які роботи виконувалися в шлюбі, а які до його реєстрації, не надано доказів наявності грошових коштів, які вкладені позивачем у будівництво або реконструкцію жилого будинку, який на праві власності належить іншій особі, а також доказів того, що ці грошові кошти витрачено саме на зазначене будівництво. Позивачем [PERSON] надано суду лише одну довідку про доходи за 6 місяців його роботи в Харківському національному університеті ім. Каразіна на посаді сторожа, де зазначено, що його дохід за цей час складає 1207,81 грн.(а.с.93), що не є співмірним з заявленими позовними вимогами. Надані особисті картки на а.с.105-108 взагалі ніким не підписано та не завірено, в наслідок чого вони не можуть бути прийняті судом як доказі по справі. Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що з 2000 р. по 18.03.2003 року позивач проживав в її будинку як квартирант, не був членом її сімї і не має відношення до будівництва та ремонтів, які вона проводила без нього. З 2007 року сторони сумісно не проживати. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] проживала у спадковому будинку, самостійно займалась перебудовами, поліпшенням у будинку, в цьому їй допомагали її два брати, які працюють в пароплавстві в «.Мурманську, господарчі будівлі та все інше, повязане з косметичним ремонтом у будинку було виконано до приходу [PERSON], відповідач [PERSON] з 2000-2001 року до 2003 року проживав у будинку [PERSON] як квартирант. За таких обставин не надано жодного з доказів того, що позивачем, як членом сімї власника будинку, або з інших підстав дійсно проводилися зазначені ним роботи на садибі [PERSON] в сел.Пісочин по в'їзду [PERSON],14 Харківського району Харківської області та їх розмір. Тому в цілому в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Outcome: dismissed