Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

Згідно позову, який надійшов до суду 31.08.2010 року, позивач прохає стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей віком до 18 років, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 20.12.2006 року, і від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача та навчається в Національній Металургійній академії України на денній формі навчання, в звязку з чим позивачу приходиться витрачати значні кошти на утримання сина, а її матеріальне становище не дозволяє в достатній мірі забезпечити сина. Деякий час відповідач надавав добровільно допомогу на утримання сина, потім відмовився приймати участь в утриманні сина. Відповідач працює начальником зміни в ТОВ «Вільногірське скло», має постійний заробіток, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти, не має., інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має. Відповідач ігнорує покладений на нього законом обовязок матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду і вважає, що їх розмір повинен бути - ? частина усіх видів доходу відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, в повному обсязі, додатково пояснила, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина в межах 600- 700 грн. щомісячно, які отримує безпосередньо син. Син навчається в Національній Металургійній академії України і буде отримувати стипендію, розмір якої їй ще невідомий. Вона визнає, що син перебуває в складі футбольного клубу «Дніпро-2», де отримує зарплату, близько 750 грн. Все це їй відомо зі слів сина. В суд вона звернулася тому, що в серпні відповідач добровільно сплатив тільки 100 грн. В вересні сплатив два рази по 250 грн. та ще суму на день народження сина, у якому розмірі їй невідомо. Вона визнає, що відповідач щомісячно надавав допомогу на утримання сина у розмірі 250-300 грн. до квітня 2010 року, а з квітня 2010 року близько 600-650 грн., але вона хоче, щоб аліменти стягувалися за рішенням суду на її користь, оскільки син приїжджає додому і в неї прохає грошей. Син мешкає в м. Дніпропетровську в м. Вільногірськ приїжджає на вихідні дні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що він систематично надає допомогу, безпосередньо, своєму синові у розмірі 800 грн. щомісячно, окрім того, син є гравцем футбольної команди «Дніпро-2» і отримує там дохід, близько, 800 грн. щомісячно. За жовтень 2010 року він допомогу не сплатив тому, що ще не видали заробітної плати. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON], народився 12.09.1993 року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 20.12.2006 року, актовий запис № 129 ВРАЦС Вільногірського МУЮ , Дніпропетровської області. Згідно копії довідки № 1860 від 27.08.2010 року КП «Жилсервіс», позивач та неповнолітній [PERSON] зареєстровані за місцем проживання в [INFO]. Комсомолу[ADDRESS]. Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникають із факту окремого проживання батьків дитини, та участі одного із них в у триманні дитини, що мешкає з іншим із батьків. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на спільному отриманні сторін, має власні доходи в виді стипендії розмір якої сторонам невідомий, та заробіток близько 600-800 грн., та отримує, безпосередньо, від відповідача щомісячно допомогу на своє утримання у розмірі, близько 600-800 грн. Сторони та їх неповнолітня дитина мають задовільний стан здоровя. Позивач працює в КП «Жилсервіс» інженером з охорони праці і має заробіток, близько, 2500 грн. Відповідач працює начальником зміни транспортного цеху в ТОВ «Вільногірське скло» і має заробітну плату, близько 2100 грн. Сторони в судовому засіданні взаємно визнали розмір своїх доходів та доходів їхнього сина, а також задовільний стан здоровя у всіх трьох. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд приймає до уваги, згідно ч.1 ст. 182 СК України, стан здоровя та матеріальне становище дітей, позивача та відповідачів. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) одного із батьків, з якого будуть стягуватися аліменти. Суд приходить до висновку, що в звязку з тим, що син сторін досяг віку 17 років і, фактично, веде самостійне життя, переважно мешкає окремо від обох батьків, має свої власні доходи в виді стипендії та заробітку, а також отримує від відповідача щомісячно допомогу на своє утримання в розмірі від 600 до 800 грн., що розмір цих коштів значно перевищує розмір аліментів, який прохає стягнути позивач, та встановлений законом мінімальний розмір аліментів, то за цих обставин суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина. 1\\4 частина від 2100 грн. складає - 525 грн., відповідач надає, фактично, допомогу на суму, в середньому 700 грн. (600+800 : 2). Стосовно того, що син також прохає гроші і в позивача, то остання також має обовязок утримувати неповнолітню дитину, окрім того, позивач не назвала і не довела в судовому засіданні розмір допомоги, який вона сама надає на утримання неповнолітнього сина. На підставі викладеного суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність у позивача документально підтверджених судових витрат, та про покладення за рахунок держави України судових витрат в виді судового збору в сумі 51.00 грн., та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120.00 грн. тому, що позивач звільнена за законом від сплати цих витрат. На підставі викладеного та ст.ст. 180 184,188, 191 СК України,

Outcome: dismissed