Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

24.11.2009 року позивач звернувся до суду з позовом до суду та просив постановити рішення, згідно якого визнати договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом спального корпусу реабілітаційного центра, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Гаршина, З укладений 27.11.2002 року між Одеською обласною спілкою споживчих товариств «Облспоживспілка» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. та зареєстрований в реєстрі за № 9065 - недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що у листопаді 2009 року йому стало відомо, що 27.11.2002 року між Одеською спілкою споживчих товариств «Облспоживспілка», як продавцем, та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. як покупцями, було укладено вказаний договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] Відповідно до п.1 Договору від 27.11.2002 року продавець продав, а покупці в рівних частках придбали незавершений будівництвом спальний корпус реабілітаційного центра, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Гаршина, 3. Згідно до п. 2 Договору вказане нерухоме майно знаходилось на ділянці розміром 9700 кв.м., відведеної на підставі Рішення РВК № 1519 від 2612.1995 року та Рішення РВК № 142 від 16.02.1961 р. та є незавершеним будівництвом, спальний корпус реабілітаційного центра, готовність якого складає 57%. Відповідно до п. З Договору від 27.11.2002 року вказано, шо відчужуваний незавершений будівництвом спальний корпус реабілітаційного центра належить Продавцеві на підставі розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси № 1639 від 29.09.2002 року. Відповідно до п. 8 Договору від 27.11.2002 року, всі обов'язки, передбачені договором будівництва спального корпуса, реабілітаційного центра бере на себе покупець. Позивач вказує, що зазначений договір був укладений з порушенням норм ЦК Української РСР від 1963 року, який діяв на час укладання спірного договору, та порушує його права. Також зазначав, що він придбав будинок за адресою [PERSON], вул. Гаршина, 5, ще у 1997 році, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.11.1997 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 30.11.1997 року, за реєстровим номером № 12400. Придбання вказаного будинку було обумовлено, тим, що позивач почав себе погано відчувати (з'явились проблеми кардіологічного характеру), тому він придбав будинок у близькості від моря з наявністю задовільної екологічної обстановки та близькістю реабілітаційно-оздоровчого центру з метою реабілітації та оздоровлення у ньому. Внаслідок незаконного відчуження цього незавершеного будівництвом спального корпусу реабілітаційного центра та подальшого штучного переведення цього нерухомого майна зі вказаного нежитлового призначення на нерухоме майно, яке стало призначатись для будівниитва, [PERSON] був позбавлений можливості реабілітації та оздоровлення у вказаному реабілітаційно-оздоровчому центрі. Крім того зазначав, що в результаті будівельних робіт, які проводяться ТОВ «Лазурне узбережжя», у належному йому будинку з'явились тріщини, обвалилась плитка, було порушено електро- та газопостачання, погіршилась екологічна обстановка. Позивач вказує, що Одеська обласна спілка споживчих товариств» Облспоживсігілка» не мала право продажу спірного об'єкту нерухомості, у зв'язку з тим, що не набула права власності на нього, так як не було здійснено завершення будівництва спального корпусу реабілітаційного центру по вул. Гаршина, 3 в м. Одесі на підставі того, що спірний об'єкт не є житловим будинком, а при його відчуженні повинні були надані документи, які підтверджували б право власності на майно, що відчужується чи заставляється. Крім того, позивач обґрунтовує строк для звернення з зазначеним позовом тим, що тільки в листопаді 2009 року йому стало відомо про існування зазначеного договору купівлі-продажу, шляхом отримання в поштовій скриньці зазначеного договору, після чого він вирішив звернутися до суду для захисту своїх законних прав. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили та доповнили позовні вимоги (а.с.92-95), підкреслюючи, що Облспоживспілка не набула права власності на спірний об'єкт нерухомості, не зареєструвала його в КП „ОМБТІ та РОН" та не мала права його відчужувати. Представники Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» у судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що оспорюваний договір був укладений з додержанням чинного на той час законодавства. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON]. [PERSON] - [PERSON], який також представляє інтереси третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, ТОВ „Лазурне узбережжя" у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про слухання справи сповіщена належним чином, надала суду заяву з проханням провести судове засідання без її участі. Суд, вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими, та врегульовані нормами Цивільного кодексу України ( в ред. 1963 року), та Цивільним кодексом України (в ред. 2004). Як встановлено у судовому засіданні 27.11.2002 року між Одеською обласною спілкою споживчих товариств «Облспоживспілка» та [PERSON], [PERSON]Г1., [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом спального корпусу реабілітаційного центра, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Гаршина, 3. Враховуючи те, що Договір був укладений 27 листопада 2002 року, то відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року до цивільних відносин, що є предметом цього спору, повинні застосовуватися положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року зі змінами в редакції від 30.10.1999 року, що діяв на той момент. Відповідно до ч. 1 ст.48 ЦК України (в ред. 1963року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що укладання Договору суперечило ч.5 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 20.02.2002 року). Положення ч.5 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 20.02.2002 року), на які посилається позивач, містять вимогу щодо посвідчення угод про відчуження жилого будинку, будівництво якого не закінчено, за наявності рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або відповідної місцевої державної адміністрації про згоду на таке відчуження. Однак, в положеннях цієї статті мова йде про відчуження саме жилого будинку, будівництво якого не закінчено, а відповідно до п. 1 Договору предметом відчуження в договорі купівлі - продажу є незавершений будівництвом спальний корпус реабілітаційного центру, що знаходиться за адресою: м. Одеси, вул. Гаршина, 3. Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР (в редакції від 30.03.2000 року) жилими будинками і жилими приміщеннями є будинки та приміщення, що призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Оскільки незавершений будівництвом спальний корпус реабілітаційного центру в розумінні ст. 6 Житлового кодексу Української РСР (в редакції від 30.03.2000 року) не є жилим будинком, тому при посвідченні Договору приватним нотаріусом [PERSON] правомірно не застосовуватися положення ч.5 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 20.02.2002 року). Позивач зазначає, що Одеська облспоживспілка не набула право власності на незавершений будівництвом спальний корпус реабілітаційного центру, оскільки останній не прийнято до експлуатації та не було проведено його технічну інвентаризацію, а тому не мала права відчужувати вказане нерухоме майно, а приватний нотаріус не мав права посвідчувати угоду про відчуження такого майна. Такі доводи Позивача є необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону. На момент, коли укладався між відповідачами договір купівлі - продажу незавершеного будівництва, законодавством не було передбачено порядку реєстрації об'єктів незавершеного будівництва га проведення їх технічної інвентаризації, оскільки на той момент діяло Тимчасове положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Мін'юсту від 07.02.2002р. №7/5, згідно п. 1.6 якого реєстрації підлягали права власності на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено, та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації. А тому право власності на об'єкт незавершеного будівництва не могло бути зареєстроване. [PERSON] ця норма, як і доводи позивача, не доводять відсутності права власності у Одеської облспоживспілки на незавершене будівництвом спальний корпус реабілітаційного центру, а лише посвідчує факт неможливості реєстрації такого права в БТІ та проведення технічної інвентаризації об'єктів незавершеного будівництва, що не є підставою вважати відчуження незавершеного будівництва таким, що не відповідає діючому законодавству. Крім того законодавством було передбачено і брався до уваги факт неможливості реєстрації права власності на об'єкти незавершеного будівництва та його необов'язковість для відчуження таких об'єктів нерухомого майна. Зокрема в п.75 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції 2004 року зазначено, що у разі якщо власник недобудованого нерухомого майна набув право власності на це майно до набрання чинності Цивільним кодексом України (01.01.2004), то це майно може бути предметом відчуження. При посвідченні договорів про відчуження такого майна нотаріус перевіряє ті самі обставини і вимагає ті самі документи, що й гіри відчуженні житлового будинку, споруди, квартири, дачі, садового будинку, іншого нерухомого майна, завершеного будівництвом, крім витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно чи довідки, виданої відповідними органами місцевого самоврядування у місцевості, де інвентаризація не проведена. В такому випадку права власності на таке нерухомо майно посвідчується документами, які підтверджують право особи на забудову земельної ділянки, на які знаходиться об'єкт незавершеного будівництва, документи, що посвідчують право особи здійснювати таку забудову, договори підряду тощо. Тобто при укладанні договору купівлі-продажу між відповідачами нотаріус правомірно визначив Розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси №1639 від 29.09.2009р. документом, що посвідчує право власності Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» на незавершене будівництво спального корпусу реабілітаційного центру, який знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина. З, та правомірно не вимагав від продавця витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та матеріалів з інвентаризації. Таким чином Одеська обласна спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» мача повне право відчужувати вказане нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво спального корпусу реабілітаційного центру, яке знаходилося за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 3, а приватний нотаріус мав право посвідчувати угоду про відчуження такого майна. Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що вказаний договір був укладений з додержанням вимог закону. Щодо прав позивача, які порушуються оспорюваним договором, слід зазначити наступне. У судовому засіданні позивач та його представник зазначали, шо порушення прав [PERSON] полягає в руйнуванні його будинку, погіршенні екологічної обстановки, загазованості повітря, обмеженні кругозору та виду на море, погіршенні електро- та газопостачання, позбавленні можливості проживання біля спального реабілітаційного центру тощо, яке виникло внаслідок здійснення ТОВ «Лазурне узбережжя» будівництва 5-ти поверхового житлового будинку з мансардою та підземним паркінгом за адресою по вул. Гаршина, 3. Однак, питання законності будівництва по вул. Гаршина, 3 не є предметом цього спору, а доказів існування вказаних порушень позивачем у судовому засіданні надано не було. Крім того, судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси (суддя Салтан Л.В.) знаходиться цивільна справа №2-5869/2009 за позовом ТОВ «Лазурне узбережжя» до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Лазурне узбережжя». Підставами для звернення до суду з зустрічним позовом стали саме ті підстави, які наведені [PERSON] в якості нібито порушених прав, свобод та інтересів в цьому позові. Щодо строку позовної давності, слід зазначити, що суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що він дізнався про оспорюваний договір лише у листопаді 2009 року. До позовної заяви самим позивачем було додано лист Одеського міського управління земельних ресурсів №02-07/Ко-34-578-08 від 09.07.05р., направлений мешканцям будинків по вул. Гаршина 5, 7, в якому зазначається про перехід права власності на земельну ділянку за адресою: Гаршина, 3 до Відповідачів, 2, 3, 4. Та ж сама інформація міститься і в листі Одеської міської ради №02-07/Ко-24-578-08 від 03.10.05р., який також адресовано мешканцям будинків по вул. Гаршина 5, 7. Отже, на думку суду, ще в липні 2005 року позивачу вже було відомо про відчуження незавершеного будівництвом спального корпусу реабілітаційного центру, який знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 3 та зміну власників земельної ділянки, на якій він знаходився. Отже строк позовної давності для визнання недійсним Договору минув в липні 2008 року. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу Української РСР (від 18 липня 1963 року зі змінами в редакції від 30.10.1999 року) та ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 року) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed