overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

В травні 2010р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про розподіл майна подружжя. Просила розділити майно, яке є спільною сумісною власністю сторін по справі, а саме визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним. У судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви з проханням розглядати справу за його відсутність не надходило. Суд ухвалив провадити заочний розгляд справи. Вислухавши позивачку, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Сторони по справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2002р. Мають дитину [PERSON] Єлізавету , 04.03.2004р.н. 29.01.2008р. відповідачем була придбана квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі- продажу посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому у державному реєстру правочинів від 29.01.2008р. за № 2657971. Відповідно до ст. 61 СК України, це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано під час шлюбу. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати вказану вище квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнав за сторонами право власності по 1\\2 частини за кожним, як передбачено ст. 70 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 890 грн. 95 коп. та ІТЗ у розмірі 120 грн. На підставі ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

В травні 2010р. позивачка звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 547 кв.м. по вул.. Скульптора Ізмалкова, 40 в м. Миколаєві. Мотивувала свої вимоги тим, що 28.05.1999р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 40 по вул. Скульптора Ізмалкова в м. Миколаєві, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Всі суттєві умови договору сторонами були виконані, нерухоме майно передане покупцям, грошові кошти продавцю. Але, вказаний договір не передбачав відчуження земельної ділянки на якої розтошований житловий будинок. В звязку з чим просила суд визнати право власності на земельну ділянку площею 547 кв.м. по вул. Скульптора Ізмалкова, 40 в м. Миколаєві на підставі ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на підстави які вказані у позові. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. 28.05.1999р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 40 по вул. Скульптора Ізмалкова в м. Миколаєві, з відповідною частиною господарських будівель та споруд. На час укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна у вигляді житлового будинку право власності на земельну ділянку на якому він розтошований належало [PERSON], відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 01 жовтня 1997р. Договору щодо відчуження земельної ділянки не існує. Крім того, відповідно до ст.ст. 181,182 ЦК України, ст. 40 ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., земельна ділянка є нерухомістю, яка може бути передана громадянинові органом державної влади у власність, чи в оренду. При чому, право власності чи користування на таке нерухоме майно виникає лише після обовязкової державної реєстрації. З урахуванням вищенаведеного, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог. Доводи позивача щодо застосування ст. 377 ЦК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини виникли в період дії ЦК УРСР (в ред. 1963 р.).

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

В травні 2010р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до ДП НВКГ «Зоря - Машпроєкт» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вимоги мотивував тим, що він є власником автомобілю ЗІЛ 130- автовишка 1990р. випуску, але на цей час автомобіль без будь яких правових підстав знаходиться у відповідача, передати автомобіль позивачу ДП НВКГ «Зоря - Машпроєкт» відмовляється, чим порушує право [PERSON] В звязку з чим просив суд вилучити від ДП НВКГ «Зоря - Машпроєкт» та передати [PERSON] зазначений автомобіль. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, вказував, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити на підставі ст. 257 ЦК україни. Вислухавши сторін дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 08.10.1998р. [PERSON] за договором купівлі - продажу придбав автомобіль ЗІЛ 130- автовишка 1990р. випуску у Закритого акціонерного товариства «Миколаївська спеціалізована пересувна механізована колона № 3». На підставі договору позивач отримав свідоцтво про реєстрацію технічного засобу НІС № 182529 від 08.10.1998р. та державні номерні знаки 04537 НІ. 15.10.1998р. за договором схову позивач залишив спірний автомобіль на зберігання у Закритого акціонерного товариства «Миколаївська спеціалізована пересувна механізована колона № 3». Але автомобіль від зберігача позивач не отримав. 17.02.2000р. ЗАТ «Миколаївська спеціалізована пересувна механізована колона № 3» звернулася до МРЕВ ДАІ УМВС про реєстрацію. 09.06.2000р. автомобіль було знято з обліку з ЗАТ та зареєстрований на ДП НВКГ «Зоря - Машпроєкт» на підставі договору купівлі - продажу. В подальшому вказана реєстрація була скасована, а ДП НВКГ «Зоря - Машпроєкт» було надано припис про повернення державних номерних знаків. 29.04.2009р. позивач направив лист до ДП НВКГ «Зоря - Машпроєкт» з вимогою повернути його автомобіль, але автомобіль не повернутий, відповідь не отримана. Відповідно до ст. 257 ЦК України, позовна давність для зазначених правовідносин встановлюється у три роки. В судовому засіданні позивач, його представник пояснили суду, що дізналися про порушене право з боку відповідача в березні 2006р., тобто позивач звернувся до суду з вказаним позовом з пропуском строку у межах якого особа може звернутися про встановлення порушеного права. В судовому засіданні позивач, його представник не просили суд востановити пропущений строк та визнати причину пропуску поважною, оскільки вважали, що звернулися до суду в встановлений законом строк. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову на підставі ст. 257 ЦК України, тобто в звязку з пропуском строку для звернення до суду.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт перебування її у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [INFO], починаючи з квітня 2002 року і по 06 червня 2010 року. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначала, що вона з 05.04.2002 року почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [INFO], в будинку його матері [PERSON] по вул. Коцюбинського, 59 в с. Горбове Куликівського району. Починаючи з 24.01.2003 року вона була зареєстрована за вказаною адресою. Вони проживали як подружжя, вели спільне господарство, мали спільне майно та бюджет. За спільні кошти вони побудували сарай, прибудову до сараю, обгородили подвіря новим парканом, зробили капітальний ремонт будинку. Спільних дітей у них не було. 06.06.2010 року [PERSON] помер. Витрати по його похованню несла вона. Після його смерті залишилась спадщина, але вона не може переоформити її на себе, оскільки вони зі спадкодавцем не перебували у зареєстрованому шлюбі. Вона як фактична дружина має право на спадкове майно покійного. Такі питання вирішуються в судовому порядку. Встановлення цього факту необхідно їй для оформлення спадщини. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити. Від заінтересованих осіб до суду надійшли письмові заяви, в яких вони просили провести розгляд справи без участі їх представників на розсуд суду. Заслухавши заявницю, її представника та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 05.04.2002 року почала проживати однією сімєю без укладення шлюбу з [PERSON], [INFO], в будинку його матері [PERSON] по вул. Коцюбинського, 59 в с. Горбове Куликівського району. Починаючи з 24.01.2003 року вона була зареєстрована за вказаною адресою. Вони проживали як подружжя, вели спільне господарство, мали спільне майно та бюджет. 06.06.2010 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилась спадщина, яку заявниця не може переоформити на себе, оскільки вони зі спадкодавцем не перебували у зареєстрованому шлюбі. Вирішення цього питання можливе лише в судовому порядку. Проте чинним законодавством не передбачено можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах. В Сімейному кодексі України, який регулює шлюбні відносини, також не передбачене поняття фактичних шлюбних відносин. В ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Але заявниця та її представник в судовому засіданні наполягали на встановленні саме факту перебування у фактичних шлюбних відносинах. Розглядаючи справу в межах заявлених [PERSON] вимог, суд змушений відмовити в задоволенні її заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 614,90 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ЖКП «Сонячне» надає [PERSON], який є власником квартири №124 в будинку №46 на вулиці Вербовій в місті Рівне, житлово-комунальні послуги. Відповідач не оплачує надані житлово-комунальні послуги, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед ЖКП «Сонячне» у сумі 614,90 грн. Представник ЖКП «Сонячне» в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена в установленому законом порядку. Заперечень проти позову не подала. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів згідно вимог ч.4 ст. 169, ст.ст.224-228 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що ЖКП «Сонячне» надає [PERSON], який є власником квартири №124 в будинку №46 на вулиці Вербовій в місті Рівне, житлово-комунальні послуги. В порушення п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та вимог п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, якими передбачено, що власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідач протягом тривалого часу оплату не проводить, у зв'язку з чим станом на 01 січня 2010 року у нього виникла заборгованість в сумі 614,90 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (особовий рахунок №78320). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. На підставі викладеного, ст.526 ЦК України, ст.ст.66-68 ЖК України, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, ст.ст. 88, 130, 209, 213 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2009 позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі. Позивачка заявила клопотання про ухвалення додаткового рішення суду,так як суд не зазначив номери кожного приміщення та площу згадко плану квартири,які самовільно приєднані та переобладнані -У1-10,6 кв.м, УІІ-5,2 кв.м, що перешкоджає відповідачці зареєструвати своє право на переобладнані приміщення у КП ДМБТІ. У судовому засіданні позивачка підтримала свою заяву і просила її задовольнити. Інші учасники судового розгляду у судове засідання не заявилися, що не перешкоджає суду розглянути заяву до суті. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб,які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1 стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, де позивачкою була заявлена позовна вимога про визнання права власності на самовільно переобладнані приміщення квартири, сторони у справі надавали пояснення та докази щодо виконаних переобладнань, а саме приміщень У1-10,6 кв.м, У11-5,2 кв.м, але з цього приводу судом не ухвалено рішення, а тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] Відповідач в добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона змушена звернутися з позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше одного мінімуму доходів громадян щомісяця, до її повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та посилаючись на ті самі підстави, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, визначення розміру аліментів залишив на розсуд суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку(доходу)батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач повинен утримувати дитину, тому суд вважає можливим визначити 1/4 частину його заробітку, як аліменти на її утримання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила розглянути справу у попередньому судовому засіданні у її відсутності. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про одруження сторін; свідоцтво по народження [PERSON] - [INFO] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] просить розірвати шлюб із відповідачкою [PERSON], зареєстрований 24 вересня 1988 р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. За час спільного життя сімейні відносини зіпсувалися, з приводу різних непорозумінь виникали суперечки, сварки, втратилися почуття любові. Сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу народилася донька [PERSON] - [INFO], яка є повнолітньою, проживає разом із матірю. На теперішній час позивач перебуває у громадському шлюбі з іншою жінкою, від якої народилася дитина. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачкою носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки ні позивачка, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. З урахуванням положень ст. 235 ч. 8 у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Стаття 113 СК України передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. У своїй заяві від 28.09.2010 р. відповідачка просила після розірвання шлюбу з позивачем залишити за нею прізвище «Гарамова». Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.06.2010 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2009 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу був зареєстрований шлюб між ним іа відповідачкою, актовий запис № 90. Від спільного життя з відповідачкою дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами були припинені з квітня 2009 року, по іііі причині, що сторони мають різні погляди на життя, між ними втрачена взаємна повага і довіра один до одного. Сторони мешкають окремо, ніяких стосунків не підтримують. Спір про розподіл майна між сторонами відсутній. 28 вересня 2010 року у попередньому судовому засіданні сторони заявили клопотання щодо розгляду справи по суті. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розірвати шлюб з відповідачкою. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала та просила суд після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні відповідачем позову, ухвалюється рішення в порядку встановленому до вимог ст. 174 ЦПК України тобто у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши показання позивачки, пояснення відповідача, проаналізувавши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.03.2009 року (а.с. 5), однак з квітня 2009 року не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо, від шлюбу дітей не мають. В частині покладення витрат, пов'язаних із розірванням шлюбу в органах РАЦСу на обох порівну - відмовити, так як у зв'язку із внесенням змін до ст. 115 СК України. рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки припинені та відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, та просить суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням от. 224 ЦПК України. Позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2001 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 29 липня 2008 року, актовий запис №168, повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі (а.с.2). У графі «батько» зазначений [PERSON], який не оспорював факт свого батьківства щодо [PERSON]. У подальшому, 09 січня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, але 21 листопада 2006 року розірвали шлюб про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане повторно 29 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис №955 (а.с 3). Син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою дільниці №5 КП «ЖКС Чорноморський» (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення не ю повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина, який за своїм матеріальним становищем потребує їх отримання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивач звернувся через суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на те, що 19.04.2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Від зазначеного шлюбу дітей вони не мають. Подружні відносини припинилися. їх сімя розпалася і збереження її неможливе, оскільки немає порозуміння та любові. Тому просить шлюб розірвати. Розірвання шлюбу здійснюють уперше. Відповідач, яка була належним чином сповіщена про час, місце та дату розгляду справи у судове засідання не зявилася, та не сповістила суд про причини неявки. Суд виніс на обговорення питання про можливість заочного розгляду справи, і з урахуванням думки осіб, що приймають участь у судовому розгляді, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Суд заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сімя розпалася остаточно, збереження сімї неможливе, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. За таких обставин у суду є всі підстави для повного задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved