Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про відібрання у відповідача її малолітньої доньки [PERSON], народженої 11 квітня 2003 року, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2009 року визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] разом з нею. Оскільки відповідач без законних на то підстав утримує доньку, рішення суду фактично залишається не виконаним, в звязку з чим, просила суд в примусовому порядку відібрати дитину зобовязавши при цьому відповідача не чинити перешкоди при передачі дитини. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Вважає, що відповідач за різних обставин, в т.ч. і затягування розгляду зазначеної справи умисно не віддає доньку [PERSON], яка має проживати разом з нею та її молодшою донькою [PERSON]. Сама вона працює, має стабільний заробіток і матеріальну можливість утримувати та виховувати обох дітей, в т.ч. і доньку [PERSON]. Оскільки рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2009 року залишеною у силі ухвалою Верховною Суду України не виконується через відмову відповідача добровільно віддати дитину, просила суд задовольнити її вимоги. Відповідач та його представник позов та визнали, посилаючись на те, що сам відповідач матеріально забезпечує доньку [PERSON], має всі умови для її проживання з ним та належним чином доглядає за нею. Незважаючи на те, що рішенням суду визначено місце проживання доньки [PERSON] з позивачкою, сама донька не бажає жити з матірю. Представник служби у справах дітей проти задоволення позову не заперечував, однак не заперечував і проти проживання малолітньої [PERSON] з батьком, так як в обох батьків є нормальні умови для проживання дитини. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2003 року народилася [PERSON], батьками якої згідно свідоцтва про народження від 16 квітня 2003 року є [PERSON] і [PERSON], тобто сторони по справі. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що малолітня дитина [PERSON], з березня 2007 року проживає разом із відповідачем за місцем його проживання, тобто окремо від позивачки. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2009 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] та [PERSON] (другої дитини сторін) з [PERSON] - позивачкою за даною справою. Незважаючи на наявність рішення суду, відповідач її не виконує та продовжує утримувати малолітню доньку Натаклку за місцем його проживання с. Луковиця Герцаївського району. Відповідно до ст. 163 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право на те, щоб малолітня донька проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. \~ З акта обстеження матеріально-побутових мов позивачки, остання має умови для виховання доньки та здатна піклуватися про неї, у будинку, де вона проживає створені умови для виховання дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала що вона є класним керівником неповнолітньої [PERSON]. Незважаючи на те, що [PERSON] проживає разом із батьком, якій цікавиться дитиною, її мати також неодноразово навідувала школу, спілкувалася з дитиною та цікавилася її успіхами. На перших порах дитина уникала зустрічі із матірю, проте в подальшому їх відносини нормалізувалися, та неповнолітня [PERSON] стала більше спілкуватися з матірю, ходити разом та за її бажанням сиділи разом на уроках. За принципом №6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Наявність таких обставин, передбачених ч. 3 ст. 163 СК України, коли \~суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, матеріали справи не містять і таки судом не встановлено. За вищенаведених обставин, ураховуючи юридичну природу спірних правовідносин щодо відбирання малолітньої дитини від інших осіб у яких вона проживає, приймаючи до уваги стать та вік малолітньої дитини, наявність належного контакту матері з донькою та її прихильності до неї, що суду було підтверджено свідком [PERSON], виходячи з припису ст. 61 ЦПК України щодо встановлених раніше рішенням суду обставин, суд вважає вимоги позивачки в цій частині обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню, в звязку з чим, малолітня [PERSON] має бути відібрана від відповідача та передана позивачці. Посилання відповідача на те, що малолітня донька [PERSON] не бажає перейти до матері жити, убігає від неї, суд вважає безпідставним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не можуть бути враховані як виключні обставини, що вказують на неможливість передачі дитини матері. \~ Допущене у резолютивній частині рішення Апеляційного суд Чернівецької області від 10 червня 2009 року неточність щодо зазначення по батькові малолітньої [PERSON], яке в свою чергу на думку представника відповідача свідчать про те, що зазначення рішення суду не стосується даної справи, суд також до уваги не приймає, так як за змістом останнього (рішення) воно торкається саме інтересів малолітньої [PERSON]. Саме по собі допущена помилка у тому чи іншому слові за судовим рішенням не може бути підставою для відмови в задоволенні позову при наявності на то підстав. Враховуючи, що позовні вимоги позивачки в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди при передачі їй малолітньої доньки безпосередньою залежить від виконання (добровільне або примусове) зазначеного рішення суду в частині відібрання дитини, то суд, вважає їх такими що заявлені передчасно, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 163 СК України,

Outcome: approved