Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

15.07.2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради про зобовязання вчинити певні дії вказавши, що вона є учасником війни, інвалідом першої групи Великої Вітчизняної Війни. Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни першої групи повинна виплачуватись разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Однак позивачка отримала цю допомогу частково в розмірі 1 000 грн. Посилаючись на вищезазначене, позивачка просила суд зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради провести їй нарахування та виплату грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком за 2010 р. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, а саме керувався в своїх діях Постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 р. № 299 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 р. відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», яка складає в даному випадку 1 000 грн. Тому вважає, що позовні вимоги необгрунтовані та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є учасником війни, інвалідом війни першої групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів першої групи ( посвідчення серії Є № 097308). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачка має право як інвалід війни першої групи отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Проте позивачці в 2010 р. було виплачено разову грошову допомогу частково в розмірі 1 000 грн., оскільки виплати вказаної грошової допомоги до 5 травня здійснюються відповідачем в межах бюджетних призначень та згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 р. № 299 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» і становлять для інвалідів війни першої групи 1 000 грн. Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних Законів держава не вправі допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод людини. Відповідно до ч.2, 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Доводи представника відповідача щодо того, що разова грошова допомога сплачена позивачці в повному обсязі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України в розмірі 1 000 грн. судом не можуть біти прийняті до уваги, оскільки пільги, компенсації і гарантії, права на які передбачені чинним законодавством, не може бути обмежено. На підставі вищевикладеного, оцінюючи надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved