Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

8 липня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Романівському районі (далі УПФУ в Романівському районі), в якому зазначила, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни. Відповідно до статті 6 цього ж Закону з січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, у 2009-2007 роках зазначена допомога їй не виплачувалась взагалі, а протягом 2008 - \-2009 років виплачувалась у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Позивачка просить визнати дії відповідача неправомірними, зобов»язати УПФУ в Романівському районі здійснити їй перерахунок та виплату пенсії з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року за виключенням суми фактично проведених виплат, а також стягнути з відповідача, понесені нею судові витрати. В судове засідання позивачка не зявилась, відповідно до поданої до суду заяви позовні вимоги підтримала повністю та просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з»явилася, згідно поданої до суду заяви просила розглянути справу за її відсутності. В направленому до суду письмовому запереченні УПФУ у Романівському районі просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити у зв»язку з безпідставністю, необгрунтованістю та пропущенням строку позовної давності. Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач, зокрема, посилається на наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30 відсотків якої мають підвищуватися дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії. При цьому УПФУ у Романівському районі заперечує можливість застосування аналогії закону, а саме статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки правовідносини, які ним регулюються, є відмінними від правовідносин, які регулюються Законом України «Про соціальний захист дітей війни» та вважає, що першим законом регулюються відносини пенсійного страхування, а останнім законом відносини пенсійного забезпечення. Окрім цього, відповідач вважає, що спірні правовідносини правомірно врегульовані підзаконними нормативними актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, а також наполягає на застосуванні судом строку позовної давності, зазначаючи, що позивач має право вимагати відновлення порушених прав, свобод та інтересів не раніш ніж з 30.06.2007 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 цього ж Кодексу передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства спори з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. Судом встановлено, що позивачка є громадянкою України, народилась 28 січня 1939 року, а тому відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни. Дана обставина підтверджується паспортними даними позивачки та її пенсійним посвідченням. Відповідно до довідки УПФУ в Романівському районі позивачці у 2007 році надбавка, як дитині війни, не виплачувалась, а у 2008-2009 роках виплачувалась в розмірі 10% прожиткового мінімуму для непрацездатних, а саме: з 1 січня по 31 березня у розмірі 47 грн. щомісячно, з 1 квітня по 30 червня 2008 року у розмірі 48,10 грн. щомісячно, з 1 липня по 30 вересня 2008 року у розмірі 48,20 грн. щомісячно, з 1 жовтня по 31 грудня 2008 року у розмірі 49,80 грн. щомісячно, а у 2009 році у розмірі 49,80 грн. щомісячно. Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно з пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) положення, пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнано неконституційним. Згідно з підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в новій редакції згідно якої, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Частиною 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), підпункт 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано неконституційним. Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачці доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) за 2007 рік з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008-2009 роки з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком. Суд вважає, що для визначення розміру мінімальної пенсії за віком слід застосувати аналогію закону та керуватися статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, оскільки іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача, щодо відмінностіпредмету регулювання правовідносин Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про соціальний захист дітей війни», оскільки в преамбулі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що цей закон визначає як принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, так і принципи призначення, перерахунку і виплати пенсій, тобто ним також регулюються відносини пенсійного забезпечення. Безпідставними суд вважає і інші доводи відповідача, зокрема щодо правомірності врегулювання спірних правовідносин підзаконними нормативними актами та пропущення позивачем строку позовної давності. Так, згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановленні цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» розяснено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Виходячи із встановленого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, суд вважає, що при вирішенні даного цивільного спору підлягають застосуванню положення статті 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни», який має вищу юридичну силу. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав 01.07.2010 року, про що свідчить дата на поштовому штемпелі на конверті, в якому надійшла позовна заява. При цьому позивачка просить провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року, отже позов подано в межах строку позовної давності. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій про сплату судового збору та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, позивачкою сплачено 45,5 грн. судових витрат, які суд стягує з відповідача.

Outcome: approved