Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство „Банк „ТАВРИКА (далі Банк) звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1\~518\~059,52 грн. за рахунок належного їй майна, коштів та інших активів, що належать їй на праві власності і на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством та стягнути сплачені судові витрати. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначав, що 13.11.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 58/07-ФЛ зі змінами та доповненнями, згідно якому відповідачу був наданий кредит у розмірі 1\~440\~000 грн. зі сплатою 19,5% річних, а згідно договору № 1 від 25.09.2008 року про внесення змін до кредитного договору зі сплатою 23% річних за користування коштами та строком погашення до 10.11.2017 року. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує у звязку з чим станом на 02.12.2009 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором становить 1\~518\~059,52 грн., яка складається: -1\~342\~372,88 грн. сума заборгованості за кредитом; -160\~400 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 13.11.2007 року по 27.04.2009 рік; -15\~286,64 грн. сума пені, нарахованої за порушення строків погашення заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути тільки суму заборгованості за кредитним договором в сумі 1\~518\~059,52 грн. та судові витрати, ухваливши по справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать дані, які знаходять в матеріалах справи, заяви про розгляд справи за її відсутності, заперечення проти позовних вимог суду не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2007 року між Акціонерним банком „Таврика правонаступником якого є ПАТ „Банк „ТАВРИКА та [PERSON] укладено кредитний договір № 58/07-ФЛ, відповідно до якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 1\~440\~000 грн. строком з 13.11.2007 р. до 10.11.2017 р. на придбання будинку. Відповідно до п. 4.1 договору нарахування процентів починається з дня видачі кредитних коштів з позичкового рахунку Банку і закінчується датою зарахування суми кредиту на позичковий рахунок Банку, причому день видачі кредитних коштів закінчується датою зарахування суми кредиту на позичковий рахунок, а їх повернення вважається одним днем. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно, на фактичний залишок заборгованості по кредиту з 25 числа попереднього місяця до 24 числа, включно, поточного місяця. Проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує з 25 числа поточного місяця до останнього робочого дня поточного місяця (п. 4.2 Договору). За несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочки (п. 6.1). Пунктом 2.2.6 Договору передбачено, що Банк має право достроково стягнути суму заборгованості за кредитом при порушенні позичальником умов кредитного договору, зокрема при одноразовому простроченні сплати відсотків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, Декрету Кабінету Міністрів „Про державне мито, а саме: з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави 1 % від розміру задоволених вимог за позовом, але не менш ніж 51 гривні, а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. N 1258 Про затвердження порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів. На основі викладеного,

Outcome: approved