Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 20 вересня 2007 року вона за 750 доларів США придбала у [PERSON] автомобіль «ЛУАЗ 969М» 1991 року випуску, реєстр. номер [NUMBER] та автопричіп «СП 964201» 1991 року випуску, реєстр. номер [NUMBER]. На підтвердження договору сторонами було складено розписку про отримання коштів та передачу транспортних засобів. Незважаючи на те, що автомобіль та автопричіп були зареєстровані на праві власності за покійним чоловіком відповідачки [PERSON], який помер 18 серпня 2007 року, проте [PERSON], виступаючи продавцем цього майна, діяла як єдиний спадкоємець за законом, що прийняв спадщину. Сторони домовилися про подальше належне укладення та оформлення договору купівлі-продажу, однак відповідачка від своїх зобовязань ухилилася. Враховуючи те, що письмова розписка фактично вказує на укладення між сторонами договору купівлі-продажу, а також неможливість реєстрації транспортних засобів за новим власником іншим чином без рішення суду, а тому [PERSON] просила про задоволення позову. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та повне визнання позову. Представник третьої особи без самостійних вимог Вознесенського ВРЕР УДАЇ УМВС України в Миколаївській області в судове засідання не зявився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідачки та представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON]І, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що за [PERSON], який помер 18 серпня 2007 року зареєстровано право власності на автомобіль «ЛУАЗ 969М» 1991 року випуску, реєстр. номер [NUMBER] та автопричіп «СП 964201» 1991 року випуску, реєстр. номер [NUMBER]. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON], яка 22 січня 2008 року подала відповідну заяву до нотаріальної контори за місцем її відкриття. Інші спадкоємці надали в нотаріальну контору заяви про відмову від спадщини на її користь. А згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Тому 20 вересня 2007 року відповідачка, реалізуючи свої право щодо майна, вирішила продати автомобіль та причіп, при цьому сторони узгодили вартість предмета договору в 750 доларів США. Узгодивши вартість, [PERSON] отримала від [PERSON] ці кошти та зобовязалася до 20 лютого 2008 року переоформити автомобіль «ЛУАЗ 969М» 1991 року випуску, реєстр. номер [NUMBER] та автопричіп «СП 964201» 1991 року випуску, реєстр. номер [NUMBER] на імя [PERSON], уклавши відповідний договір щодо відчуження цього майна. В підтвердження цих обставин відповідачка надала [PERSON] письмову розписку, проте взяті на себе зобовязання в подальшому не виконала. Перевіряючи доводи [PERSON] щодо того, що між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу транспортних засобів, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч. 1-2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. В той же час ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України визначають поняття та види договору, як одного з видів правочинів. А саме договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Закон, зокрема ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, необхідні для чинності правочинів, в тому числі щодо змісту, форми, наслідків правочину, а також щодо осіб, що його вчиняють (а саме дієздатності цих осіб, їхнього волевиявлення, тощо). Враховуючи обставини справи, договір між сторонами відповідно до ст. 208 ЦК України повинен був укладатися в письмовій формі. З положень ст.ст. 207, 628, 638-640 ЦК України вбачається те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (з подальшими змінами) встановлено обовязок сторін договору купівлі-продажу вчинити додаткові дії при переході права власності на транспортні засоби, а саме продавця (власника) зняти його з реєстрації, а набувача зареєструвати його на своє імя. Таким чином наявна в матеріалах справи розписка не може вважатися договором купівлі-продажу транспортних засобів, оскільки: -її зміст не вказує на перехід права власності щодо предмета спору до іншої особи - набувача, передбачає лише укладення в майбутньому такого договору та підтверджує факт отримання однією зі сторін коштів в рахунок сплати за придбаний в майбутньому товар; -не містить підписів усіх сторін договору. Разом з тим сторони не вчинили обовязкових дій, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, що є необхідними для зміни власника транспортного засобу. В той же час згідно ст. 3 ЦПК України право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства має лише та особа, права, свободи чи інтереси якої є порушеними, невизнаними або оспорюваними. З розписки вбачається те, що сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу на користь третьої особи [PERSON], який передбачався майбутнім набувачем спірного майна, а тому суд не вбачає жодних порушень прав [PERSON] щодо цього майна. За такого, виходячи з вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд не прийняв визнання позову відповідачкою, як таке, що суперечить закону. А тому позовні вимоги не можуть вважатися обгрунтованими та задоволенню не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати.

Outcome: dismissed