Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

09 липня 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 07.01.1983 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за № 27. У сторін народилися діти: син [PERSON] (22.07.1983 р.н.) та син [PERSON] (19.06.1991 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, через втрату взаєморозуміння, постійні конфлікти та сварки, у звязку з чим тривалий час шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтвердив та подав заяву в якій просив розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила шлюб розірвати на попередньому судовому засіданні, про що надала письмову заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 07 січня 1983 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за № 27 (а.с.4). В шлюбі народилась двоє дітей: син [PERSON] (22.07.1983 р.н.) та син [PERSON] (19.06.1991 р.н.). З наданих в ході судового розгляду пояснень позивача та відповідачки, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим сторони відмовляються від примирення. Тривалий час вони проживають окремо й спільного господарства не ведуть. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дитини. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., за клопотанням позивача слід покласти на позивача.

Outcome: approved