Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

У травні 2010 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що 22 лютого 2007 року між ним та відповідачем укладено договір позики. Факт передачі коштів у сумі 8500,00 грн. підтверджено розпискою. Відповідач зобовязання щодо повернення позики не виконав. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 8500,00 грн., 4105,50 грн. інфляції, 760,78 грн. трьох процентів річних та 30418,00 грн. неустойки. У судовому засіданні позивач та його представник надали аналогічні пояснення та просили задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, оскільки відбуває покарання в місцях позбавлення волі, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій заперечує проти позову, з тих підстав, що розписка написана під тиском. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згіно даних розписки від 22 лютого 2007 року, [PERSON], позичила у [PERSON] 8500,00 грн. та забовязувалася їх повернути в строк до 01 березня 2007 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позичальник не виконав свого обовязку, тобто не повернув позикодавцю грошові кошти у розмірі 8500,00 грн. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення суми боргу, суми інфляції та трьох процентів річних. Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частина 2 статті 22 ЦК України відносить до збитків втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Проте в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що в результаті невиконання відповідачами своїх зобовязань позивачу заподіяні будь-які збитки, розмір яких дорівнював би сумі нарахованої позивачем пені, або перевищував би вказану суму. Суд бере до уваги і ту обставину, що сума пені, про стягнення якої просить позивач, суттєво перевищує розмір основної заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої позивачем пені за несвоєчасне повернення боргу до 8500 грн.

Outcome: partial