Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на наступні обставини. В результаті спадкування позивачів визнано співвласниками направі спільної часткової власності садового будинку , який розташований на ділянці № 214 , площею 0,11 га по вул. Садовій, 73 у садовому товаристві «Будівельник-1» у Дарницькому районі м. Києва. Вказана земельна ділянка має спільну межу з ділянкою № 233 по вул. Садовій, 73а , власником якої є відповідач [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку. Відповідно до даних технічної документації щодо визначення меж земельної ділянки, яка була надана представником відповідача по іншій цивільній справі, межа земельної ділянки [PERSON] з боку ділянки позивачів зміщена в бік їхньої ділянки, тобто здійснено самочинне захоплення землі позивачів відповідачем. Спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] є добросовісними володільцями земельної ділянки, межі якої порушив [PERSON] та на самочинно захопленій землі збудував гараж. Вимоги до відповідача повернути межі земельних ділянок у попередній стан [PERSON] не сприймаються, останній впродовж 3-х років не повертає самочинно захоплену землю. Тому позивачі просили усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № 214, що розташована по вул. Садовій, 73 в СІ' «Будівельник», а саме - зобовязати [PERSON] відновити межі земельної ділянки по вул. Садовій, 233 у попередній стан, який визначено у виданому [PERSON] державному акті про право приватної власності на земельну ділянку, шляхом знесення ( демонтажу) паркану та гаражу, розташованих поза встановленими межами його власної земельної ділянки. 07.06.2010 року позивачі уточнили позовні вимоги та просили усунути перешкоди у користуванні ними земельною ділянкою № 214, розташованій по вул. Садовій, 73 в СТ «Будівельник -1» , а саме - зобовязати [PERSON] відновити межі належної їм земельної ділянки від точки «Б» до точки «В» у попередній стан, який визначено державними актами на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ № 121037 та № 121038 шляхом знесення ( демонтажу) паркану та гаража, які незаконно, самочинно розташовані на земельній ділянці позивачів. При цьому посилались, що позивачі є співвласниками земельної ділянки на підставі державних актів про право власності на земельну ділянку, а відповідач без належних правових підстав користується частиною земельної ділянки позивачів, порушуючи їх права власників на володіння і користування землею. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] пояснив, що на даний часу , в період між судовими засіданнями , він фактично відновив межу земельної ділянки та поставив залізобетонний паркан по межі земельної ділянки позивачів. [PERSON] розібрав частину гаражу, однак фундамент залишився, тому позивачі наполягають на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки позивачі не є власниками земельної ділянки і не можуть ставити питання про порушення їх права власності. Рішення Дарницького районного суду м. Києва про визнання за ними права власності в порядку спадкування на земельну ділянку № 214 по вул. Садовій, 73 в СТ «Будівельник-1» у м. Києві було скасоване Апеляційним судом м. Києва. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 146046, виданого Київським міським управлінням земельних ресурсів 03.08.2000 року на підставі рішення Київської міської ради № 161-1/663 від 23.12.1999 року, відповідачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка № 233, площею 0,047 га на вул. Садовій, 73а у Садовому товаристві «Будівельник-1» Дарницького району м. Києва ( а.с. 39 справи № 2-812/09). Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, частина межі, позначена на плані від літери «Г» до літери «А», межує з земельною ділянкою [PERSON] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.09.2006 року по справі за № 2-1897/06 за [PERSON] було визнано право власності на 7/11 садового будинку по вул. Садовій,73 на ділянці № 214, площею 0,11 га в садовому товаристві «Будівельник-1» у м. Києві та на 7/11 частин земельної ділянки № 214 за вказаною адресою, як за спадкоємцем [PERSON] Також даним рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 4/11 садового будинку по вул. Садовій,73 на ділянці № 214, площею 0,11 га в садовому товаристві «Будівельник-1» у м. Києві та на 7/11 частин земельної ділянки № 214 за вказаною адресою ( а.с. 68-69). На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 30.01.2007 року позивачам [PERSON] та [PERSON] були видані державні акти про право власності на земельну ділянку : [PERSON] - державний акт серії КВ № 121038, яким підтверджувалось його право власності на 7/11 земельної ділянки № 214 , площею 0,1111 га по вул. Садовій. 73 в СТ «Будівельник-1» ; [PERSON] - державний акт серії КВ № 121037, яким підтверджувалось її право власності на 4/11 вказаної земельної ділянки ( а.с. 60-61). Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, частина межі, позначена на плані від літери «Б» до літери «В», межує з земельною ділянкою , що належить на праві власності [PERSON] Заявляючи позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану та гаражу, збудованого [PERSON], позивачі посилаються на те, що відповідач порушив межу , позначену на плані від літери «Б» до літери «В» , самовільно захопивши частину земельної ділянки, що належить на праві власності позивачам. В обгрунтування своїх вимог посилаються на технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки № 233 по вул. Садовій, 73-А, що була виконана на замовлення [PERSON] по справі № 2-812/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою , а також на технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки № 214 по вул. Садовій,73 , що була виконана за замовленням [PERSON] по даній справі ( а.с. 90-91). З вказаної технічної документації вбачається, що в межах земельної ділянки № 214 по вул. Садовій, 73, які визначені державними актами на право власності на землю, виданими [PERSON] та [PERSON], від літери «Б» до літери «В» , на площі 59,62 кв.м. розташовані споруди - частина огорожі та частина гаражу, збудовані відповідачем [PERSON] Однак , ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2007 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.09.2006 року в частині визнання за [PERSON]. та [PERSON] права власності на земельну ділянку було скасоване, а справу передано на новий розгляд ( а.с. 70-71). За результатами нового розгляду справи рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2009 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2008 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки - скасоване та ухвалено нове , яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], СТ «Будівельник-1», Головного управління земельних ресурсів КМДА про визнання права власності на земельну ділянку № 214 по вул. Садовій, 73 в порядку спадкування та відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], СТ «Будівельник-1», Головного управління земельних ресурсів КМДА про визнання права власності на цю ж земельну ділянку. При розгляді вказаної справи судами встановлено, що мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] була членом СТ «Будівельник-1» і в її користуванні знаходилась земельна ділянка № 214, площею 0,04 га по вул. Садовій, 73 цього товариства. На підставі рішення Київської міської ради № 48/1258 від 12.02.2004 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку № 214 по вул. Садовій, 73 в СТ «Будівельник-1» Дарницького району м. Києва, загальною площею 0,11 га , в тому числі : 0,04 га - за рахунок частини земель, відведених їй відповідно до рішень виконавчого комітету Київської міської ради № 1715 від 08.10.1957 p., № 500/4 від 28.03.1967 р. та № 1632 від 17.12.1979 р.; 0,07 га - за рахунок земель міської забудови ( а.с. 70-71). Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] не було отримано у звязку з її смертю, а в силу ст. 125, 126 Земельного кодексу України, рішення Київської міської ради від 12.02.2004 року не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ) право власності чи користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст. 81 ЗК України , громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Враховуючи , що позивачі 30.01.2007 року отримали державні акти на право власності на землю на підставі рішення суду від 13.09.2006 року, яке не є правочином, передбаченим ст. 81 ЗК України , то із скасуванням вказаного рішення право власності позивачів також скасовується , не зважаючи на наявність у них державних актів. Суд вважає , що на даний період часу частина земельної ділянки, на якій було розташовано частину гаражу та паркану відповідачем [PERSON] , не перебуває у приватній власності будь-кого із сторін. Тому твердження позивачів та їх представників , що відповідач своїми діями порушив їх право власності , а також їх посилання на ст. 400 та сг. 1225 ЦК України суд вважає безпідставними. Згідно зч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи відсутність права власності у позивачів на земельну ділянку № 214 по вул. Садовій. 73 в СТ «Будівельник-1», дії відповідача [PERSON] , який збудував гараж поза межами своєї власної земельної ділянки, не можуть вважатись такими, що порушують зазначені права позивачів. У звязку з цим не має вирішального значення для справи акт про відновлення меж земельної ділянки № 214 по вул. 73-тій Садовій від 09.07.2010 року з кадастровим планом та абрисом земельної ділянки, якими встановлено, що в південно-східній частині ділянки на площі 59,62 кв.м. розташовані споруди ( гараж та частина огорожі), які самовільно побудовані [PERSON] ( а.с. 90-92). Копія заяви [PERSON] голові СТ «Будівельник-1» за 2005 рік про зобов'язання повернути ділянку [PERSON] та [PERSON] в попередній стан після виконання будівельних робіт, а також акт комісії СТ «Будівельник-1» від 02.10.2005 року також не мають правового значення для вирішення справи, оскільки у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку № 214 по вул. Садовій, 73, отримані у встановленому законодавством порядку. Крім того, представник позивачки [PERSON] підтвердив у даному судовому засіданні той факт, що на час розгляду справи в суді гараж, побудований [PERSON] , зруйнований. А позивачі огородили земельну ділянку № 214 по вул. Садовій, 73 бетонним парканом по межі, визначеній державними актами від 30.01.2007 року, огорожа відсутня лише в одному місці , протягом одного метра. Тобто, спірні гараж та паркан , які просять знести позивачі, на даний період часу демонтовані . Враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , знесення паркану та гаражу є безпідставним та необгрунтованим, тому в його задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного , ст. 15, 16 , 319, 321, 391 , 400, 1225 Цивільного кодексу України, ст. 81, 125, 126 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed