Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

Позивач ВАТ Запоріжжяобленерго в особі Правобережних районних електричних мереж звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за використання електричної енергії у розмірі 596,12 грн. за період з 01.08.1996 року по 19.02.2010 року, та стягнути сплачені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач з позовом не згодна та пояснила, що заборгованості за електрику не має, все сплачено, просить застосувати строк позовної давності по заборгованості яка виникла за твердженням позивача до 2004 року. Просить суд у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно до ст. 10, 11 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог; суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів. Згідно до ст. 57-61 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до ст. 256, 257, 267 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач ставить вимогу про стягнення з позивача заборгованості за електричну енергією за період з 01.08.1996 року по 19.02.2010 року у розмірі 596,12 грн., та надав розрахунок суми боргу. Виходячи з положень ст. 256, 257, 267 ЦК України, позивач пропустив строк позовної давності по вимогам з 01.08.1996 року по 14.05.2007 року(звернення до суду 14.05.2010 року), а відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності. Підстав для поновлення процесуального строку суду не надано. Твердження представника позивача про преривання строку позовною давності у звязку зі сплатою відповідачем платежів, безпідставні так як суду не надано документальних доказів переплати відповідачкою періодичних платежів, які б свідчили про визнання заборгованості та її погашення. Таким чином у позовних вимогах позивача про стягнення заборгованості з 01.08.1996 року по 14.05.2007 року необхідно відмовити. Що стосується періоду з 14.05.2007 року по 19.02.2010 року, то відповідно до наданого позивачем розрахунку, то за період з 17.10.2004 року по 19.02.2010 року, відповідачем сплачено за використану електроенергію 521,07 горн. та переплата складає 4,33 грн. Таким чином враховуючи вищенаведене, законних підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed