Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи управління земельних ресурсів в Іванківському районі Київської області. Іванківська районна державна нотаріальна контора про припинення права власності на земельну ділянку, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання державного акта на право власності на земельну ділянку нечинним. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод володіння, користування земельною ділянкою та приведення її у відповідність згідно з цільовим призначенням. Позивачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на те, що у власності [PERSON] перебувають домоволодіння, розташовані в [ADDRESS] та 8. Власником домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] , який успадкував його після смерті [PERSON] . Разом з домоволодінням він успадкував і земельну ділянку площею 0,3517 за та отримав державний акт про право власності на неї. Посилаючись на те, що при виготовленні технічної документації [PERSON] зовнішніх меж спірної ділянки, як суміжний землекористувач не погоджувала, її підпис в акті підроблений колишнім сільським головою [PERSON] , позивачка вважає, що [PERSON] набула права власності на земельну ділянку незаконно, а тому вона не могла входити у склад спадщини після її смерті. Позивачка та її представник просили позов задовольнити, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, частково скасувати свідоцтво про право на спадщину та визнати державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку нечинним. Зустрічного позову не визнали, оскільки [PERSON] не вчиняла будь-яких дій до спорудження штучної водойми на спірній земельній ділянці. Відповідач та його представник первісний позов не визнали, а зустрічний підтримали та пояснили, що спірна земельна ділянка дісталась відповідачу у спадщину. Первісний Державний акт був виготовлений і виданий його бабусі [PERSON] ще у 2004 році. Він же виготовив на своє ім`я після прийняття спадщини у 2009 році. Яким чином проводилась приватизація землі бабусею йому не відомо. Жодної претензії до нього ніхто не висловлював. І лише коли він побачив, що на його земельній ділянці вирито ставок, почалися непорозуміння. Позовні вимоги [PERSON] являються безпідставними, оскільки вона не являється власником земельної ділянки. Вони ж просять усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши [PERSON] привести її у попередній стан згідно з цільовим призначенням. Третя особа - державний нотаріус Воробей Т.П. у судове засідання не з*явилась, про день і час слухання справи повідомлена вчасно. Написала листа, в якому зазначила, що первісний позов не визнає, оскільки відповідач був добросовісним набувачем, просила справу розглянути без її участі. Третя особа - представник управління земельних ресурсів в Іванківському районі Київської області - у судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні і первісного і зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні на земельну ділянку розміром 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] , серії КВ № 044094, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації та на право постійного користування землею, договорів оренди земля за № 1710 14.06.2004 року ( земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель) ( а.с.45); на земельну ділянку розміром 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] , серії КВ № 044095, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації та на право постійного користування землею, договорів оренди земля за № 1709 14.06.2004 року (земельна ділянка надана для ведення особистого селянського господарства) ( а.с.46). 06.10.2007 року державним нотаріусом Іванівської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. видано свідоцтво про право на спадщину на зазначені земельні ділянки [PERSON] , який є спадкоємцем після смерті своєї бабусі [PERSON] ( а.с.56), тому [PERSON] на даний час вважається законним власником даних земельних ділянок. З акту встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки [PERSON] вбачається, що ці межі погоджувались з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с.14) відповідно до висновку спеціаліста № 11-ВКД від 23.03.2010 року рукописний запис « [PERSON] », а також підпис від імені [PERSON] у акті в позиції представники суміжних землекористувачів в граф « ,4. [PERSON] » виконано [PERSON] ( а.с.9-11). Оскільки [PERSON] не погоджувала меж земельної ділянки, право власності на яку було встановлено за [PERSON] виданим їй державним актом, [PERSON] і звернулася до суду з позовом, оскільки вважає, що частина земельної ділянки розміром 0,3517 га, яка перейшла у власність [PERSON] (38x15,6 м.) ( а.с.46), яка межує з її ділянкою, не має йому належати через підроблення документів, що стали підставою для видачі державного акта ще [PERSON] , про які вона дізналася лише минулого року. На спірній частині земельної ділянки площею 0,0522 га, як встановлено у судовому засіданні, чоловік [PERSON] - [PERSON] , вирив штучну водойму ( а.с.71, 72, 74). Про те, що саме чоловік [PERSON] створив зазначену штучну водойму підтвердили у судовому засіданні свідки та були вивчені їх письмові пояснення, дані при перевірці звернення [PERSON] органами внутрішніх справ ( зокрема, в поясненнях від 01 та 02.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] стверджували, що ставок викопав саме [PERSON] ( а.с.87,88), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 30.11.2009 року стверджували, що ставок викопав [PERSON] (а.с.89, 90, 91). З викладеного вище вбачається, що на даний час відповідно до Державного акта про право власності на земельну ділянку спірна частина земельної ділянки, на якій викопаний ставок належить [PERSON] [PERSON] ця земельна ділянка не надавалась ні у користування, ні у власність. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Ст. 125, 126 цього ж Закону передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. З викладеного вбачається, що оскільки питання передачі спірної частини земельної ділянки у власність чи користування [PERSON] сільською радою не вирішувалось, вона не може ставити питання про порушення свого права в силу вимог ст. 152 ЗУ України. Що ж до позовних вимог [PERSON] , вони також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно\~до вимог\~ч.1 ст. 1166 ЦК України «майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала». В судовому ж засіданні достовірно встановлено, і це не заперечується сторонами, що [PERSON] штучну водойму на земельній ділянці, що відповідно до Державного акту належить [PERSON] , не створювала, а отже не завдавала шкоди майну [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed