Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав в якому вказувала, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Також вказувала, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: не цікавиться дитиною, фактично не приймає участь у її вихованні, не утримує [PERSON] матеріально, а тому з нього примусово стягуються аліментии. Враховуючи вказані обставини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки. Ухвалою суду від 27 травня 2010 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та повне підтримання позовних вимог, хоча суд визнав її явку в судове засідання обов'язковою. Відповідач [PERSON] декілька разів змінював свою думку щодо позову. Проте в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення відповідач обгрунтовував тим, що належним чином батьківські обов'язки він не виконує виключно через об'єктивні причини, а саме: - створення позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні; - віддаленість місця проживання дочки від його місця проживання; - тяжке матеріальне становище в сім'ї. Просив врахувати те, що позов поданий виключно з метою подальшого безперешкодного виїзду [PERSON] разом з донькою за кордон без отримання його згоди. Також відповідач просив врахувати ту обставину, що він бажає приймати участь у житті та вихованні дитини, а тому прикладе максимум зусиль для налагодження стосунків та здійснення матеріального забезпечення [PERSON]. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, надавши відповідний висновок органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації. Заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та інших матеріалів справи малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю в [ADDRESS]. Батько дитини мешкає в с. Вознесенське Вознесенського району Миколаївської області, за місцем мешкання характеризується посередньо, до будь-якого виду відповідальності не притягувався. Сторони жодних стосунків між собою не підтримують. Судом також встановлено, що [PERSON] не виконував свої батьківські обов'язки по вихованню своєї дочки. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення особи від виконання батьківських обов'язків, тобто свідомі, вольові дії, що направлені на уникнення від виконання встановлених законом обов'язків. Відповідно до п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином суд приймає до уваги та частково погоджується з поясненнями відповідача щодо віддаленості місця його проживання від дочки та відсутності будь-яких стосунків з колишньою дружиною, як обставин, що частково перешкоджали йому належним чином виконувати батьківські обов'язки. Тому з врахуванням особи відповідача, взятого ним зобов'язання налагодити стосунки з дочкою та здійснювати в подальшому матеріальне утримання останньої, а також письмового висновку органу опіки та піклування в якому висловлено думку щодо відсутності достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав та останньому рекомендовано здійснювати спілкування з дочкою та приймати участь в її вихованні, а також своєчасно сплачувати аліменти на утримання доньки, суд вважає за необхідне не погодитися з доводами позивачки та думкою [PERSON], а тому відмовити в задоволенні позову, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Outcome: dismissed