Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частки в спільній сумісній власності в якому вказувала, що з 20 січня 2001 року по 02 березня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають малолітню дитину доньку Анну, [INFO]. В період шлюбу за час спільного проживання подружжям за спільні кошти було придбано майно, а саме будинок № 136 по вул. Рози Люксембург в м. Вознесенську Миколаївської області. Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна сторонами не досягнута, а тому позивачка, враховуючи рівність часток подружжя, просила на підставі ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України визнати її та відповідача в рівних частках (по ? частці за кожним) співвласниками житлового будинку по вул. Рози Люксембург, 136 в м. Вознесенську Миколаївської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] свої вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, наполягаючи на тому, що спірний будинок був придбаний в період шлюбу для сімї та за спільні кошти подружжя. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] (повноваження якого в подальшому припинилися в звязку зі змінами, внесеними до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свої заперечення обґрунтовували тим, що спірний будинок придбаний позивачем для власного користування та за його особисті кошти, отримані за договором позики. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що з 20 січня 2001 року по 23 вересня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дитину доньку Анну, [INFO] (а.с. 12-14, 16). В період шлюбу за час спільного проживання подружжям було придбано житловий будинок № 136 по вул. Рози Люксембург в м. Вознесенську Миколаївської області та зареєстровано на імя відповідача (7-11, 15). Висновок суду про придбання спірного майна саме подружжям та укладення договору купівлі-продажу в інтересах сімї підтверджується поясненнями сторін, які підтвердили той факт, що в період придбання житла вони проживали однією сімєю, мали нормальні родинні стосунки. Разом з тим при укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу [PERSON] надавала чоловіку згоду на придбання майна та покупцю були розяснені положення щодо правового статусу такого майна, а після придбання сторони разом з малолітньою дитиною вселилися в будинок, використовували його для власного проживання, разом провели ремонт житла. Також суд не може в повній мірі прийняти до уваги доводи [PERSON] щодо придбання спірного будинку за його особисті кошти, отримані ним за договором позики від 28 липня 2005 року, укладеним з [PERSON] оскільки: -відповідач не довів належними доказами факт використання в повному обсязі коштів на придбання майна, хоча надання таких доказів в цьому випадку покладається відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України саме на особу відповідача; -крім цього згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте суд бере до уваги показання свідків: -[PERSON], яка пояснила, що їй достоменно відомо, що на момент придбання житла у подружжя [PERSON] були власні кошти в розмірі 1\~000 доларів США. Додатково пояснила, що неодноразово позичала [PERSON] кошти на проведення ремонту придбаного житла та приймала участь в його ремонті; -[PERSON], яка підтвердила факт передачі позивачці коштів для проведення ремонтних робіт в придбаному будинку; - [PERSON], який підтвердив факт виконання за проханням [PERSON] частини ремонтних робіт в придбаному будинку. Вказані показання не спростовані позивачем належними та допустимими доказами, а тому не викликають сумніву. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму) зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, враховуючи рівність часток подружжя, суд вважає, що позивачка є власником ? частки спірного майна, а тому її вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час право власності [PERSON] щодо ? частки будинку не оспорюється, а тому вимоги про визнання й за ним права власності є зайвими. В силу ст. 88 ЦПК України суд розподілив судові витрати.

Outcome: partial