Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

У вересні 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є потерпілою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» її віднесено до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі цього Закону їй призначено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну її здоров'ю, розмір якої повинен визначатися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена законодавством. Вважала, що відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне нарахування додаткової пенсії та не проводить її перерахунок після встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як це передбачено ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому вона \\позивачка\\ звернулася до відповідача щодо проведення відповідного визначення та перерахунку зазначених пенсій, однак їй було в цьому відмовлено. Оскільки вона проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, то має право на доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на підставі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, оскільки вона відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни, на підставі ст.6 цього Закону з 1 січня 2006 року має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі тридцяти відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак, в 2007-2010 роках отримувала у значно меншому розмірі. Просила зобовязати управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області здійснити перерахунок її додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, щомісячної грошової доплати як пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіологічного контролю та щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни та стягнути з управління на його користь недоплачену додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю за період з 1 серпня 2007 року по 31 серпня 2010 року в розмірі 2047,45 грн., щомісячну грошову доплату за вказаний період в розмірі 23210,60 грн. та щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни за вказаний період в розмірі 4300,20 грн. В судове засідання позивачка не зявилася, просила справу розглядати без її участі. Відповідач - управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області свого представника в судове засідання не направив, просив справу розглядати без його участі. В своїх письмових поясненнях позов вважав безпідставним, а дії управління правомірними, крім того, до вимог позивачки просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON]\~є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії \\а.с. 15\\. Як вбачається з листа та довідки відповідача \\а.с.16-17\\, позивачка перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Бородянському районі та отримує пенсію за віком, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну його здоров»ю, розмір якої визначено згідно з постановою КМ України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», виходячи з базової величини для обчислення конкретної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну особам, віднесеним до 1 категорії, відповідно 19,91 грн. Вказана додаткова пенсія виплачувалась позивачці: з серпня по грудень \\включно\\ 2007 року в розмірі 2,99 грн., з січня по червень \\включно\\ 2008 року 23,50 грн., з липня по вересень \\включно\\ 2008 року 24,10 грн., з жовтня 2008 року по жовтень \\включно\\ 2009 року 24,90 грн., з листопада по грудень \\включно\\ 2009 року 28,65 грн., з січня по березень \\включно\\ 2010 року 34,75 грн., з квітня по червень \\включно\\ 2010 року 35,30 грн., з липня 2010 року - 35,45 \\а.с.17\\. Відповідно до ч.3 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. За таких обставин суд вважає, що позивачка має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI п.28 розділу ІІ вносились зміни в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, в ч.3 ст.51, яка викладалась в новій редакції та змінювали у бік зниження особам, віднесеним до категорії 4, розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, - з 15% прожиткового мінімуму до 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення вказаних статей Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI визнано неконституційними. Постановою КМ України від 28 травня 2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» знову було знижено розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю для тих, хто належить до 4 категорії до 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ч.3 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», та від 28 травня 2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача. Також суд не звертає увагу на посилання відповідача на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Зі статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, яка визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. При цьому суд не приймає до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначених пенсій у таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов»язань, які встановлені ст.46 Конституції України та статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру та виплати пенсій. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки і згідно ч.3 ст.267 вказаного Кодексу позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а відповідно до ч.4 даної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене та клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в позові за період з 1 по 31 серпня 2007 року. Враховуючи наведене, розмір нарахованої додаткової пенсії позивачки за період з 1 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року, слід вважати \~таким, що проведений з порушенням норм спеціального закону. Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю, провадиться доплата до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Вказана доплата позивачці не проводилась, так як вона є працюючим пенсіонером. За таких обставин суд вважає, що позивачці дана доплата до пенсії не нараховувалася правомірно і в цій частині в позові необхідно відмовити. Також, [PERSON] народилася 5 квітня 1944 року та є дитиною війни, що підтверджується копією її паспорту \\а.с.13\\. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 20 грудня 2005 року N 3235-IV, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вказане підвищення до пенсії виплачувалось позивачці: з січня по липень \\включно\\ 2008 року - 47 грн., з липня по вересень \\включно\\ 2008 року 48,20 грн., з жовтня 2008 року по серпень \\включно\\ 2010 року 49,80 грн. \\а.с.17\\. На 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на підставі п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 на 2007 рік, передбачене\~пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). В 2008 році статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відповідно до підпункту 2 пункту 41 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28 грудня 2007 року, було викладено в новій редакції відповідно до якої дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. В 2009-2010 роках статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не було зупинено та змін не було внесено. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення пенсії позивачці застосуванню підлягають норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Враховуючи викладене та клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в позові за період з 1 серпня по 31 серпня 2007 року. Таким чином, Управління Пенсійного Фонду України у Бородянському районі повинно було нарахувати та виплатити позивачці щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до положень ч.1 ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, в межах позовних вимог та строку позовної давності - з 1 вересня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року. Враховуючи наведене, розмір нарахованого щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни позивачці за вказаний період слід вважати \~таким, що проведений з порушенням норм спеціального закону. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, зобов»язати управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області провести перерахунок додаткової пенсії та доплати до пенсії позивачки з 1 вересня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нарахувавши щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити.

Outcome: partial