Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

У травні 2010 року позивач в особі директора КП РМР «Теплотранссервіс» [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що КП РМР Теплотранссервіс» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] власником якого є [PERSON] особовий рахунок і номер договору №031644). Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, п.5 ч.З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» квартиронаймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Однак, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань, станом на 01 травня 2010 року утворилась заборгованість за використану ним теплову енергію в розмірі 3880,08 грн. Враховуючи вище викладене позивач просить стягнути з відповідача на користь КП РМР «Теплотранссервіс» заборгованість за використану теплову енергію в сумі 3880,08 грн. на р р 260053018100 в РОФ ВАТ «Ощадбанк», МФО 333368, код ЗКПО 30841056 та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача уточнивши позовні вимоги, просив суд задоволити позов та стягнути з відповідача на їх користь борг у розмірі 3331,08 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги КП РМР «Теплотранссервіс» не визнав, з тих підстав, що вважає ціну, на надавані його довірительці, послуги з підігріву води та постачання тепла є необгрунтованою, оскільки неправильно розрахована - без врахування площі кожної з 132 квартир будинку за адресою м. Рівне, вул.. Гагаріна,14, не враховано загальну площу кожного поверху будинку, площу місць загального користування кожного поверху з розбивкою на приміщення за призначенням (ліфтових шахт та інше) та приміщень площа яких враховувалась за коефіцієнтами житлового будинку, загальну площу сходових клітин житлового будинку та загальну площу нежитлових приміщень першого поверху будинку. Що стосується постачання гарячої води, то маючи лічильник на воду відповідач може контролювати кількість і відповідно розмір плати тому вважає, що заборгованості за користування гарячою водою у відповідача немає. Вважає, що на відповідача покладається додатковий обов'язок постійно у Позивача уточнювати розмір плати. Висловлював сумніви щодо дати встановлення будинкового лічильника. Зазначив, що позивач зобов'язаний зменшувати плату на розмір оплати за опалення місць загального користування у випадку якщо не здійснено заходи з утеплення місць загального користування будинку, а в них у будинку двері на сходових клітинах або відсутні або не можуть забезпечити зберігання тепла. Вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01 травня 2010 року у позивача перед відповідачем, утворилась заборгованість за використану нею теплову енергію в розмірі 3880,80 грн. (три тисячі вісімсот вісімдесят гривень і вісімдесят копійок). 30.11.2005 року між Теплопостачальною організацією та власником [ADDRESS], [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з опалення та зрячого водопостачання за №31644, який на даний час не розірвано сторонами. Тобто відповідач не скористався своїм правом на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій та не звертався до позивача з проханням про припинення надання йому опалення та гарячого водопостачання. Згідно клопотання про уточнення позовних вимог у відповідача перед позивачем, станом на 01.09.2010 року, утворилась заборгованість за використану теплову енергію в сумі 3331,08 грн. Однією із складових здійснення права власності є те, що власність зобов'язує, це задекларовано в ч. 4 ст. 319 ЦК України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено і сторони цього не оспорюють, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, п.5 ч.З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» квартиронаймач (власник) обов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством України, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України квартиронаймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти суми позову та зазначив, що дана заборгованість утворилась поза межами строку позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості, яка утворилася, станом на 01.05.2010 року, тобто заборгованість, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності має рахуватися з 01 травня 2007 року. З дослідженого в судовому засіданні Особового рахунку №031644 [PERSON], вбачається що сума заборгованості за період з 01 травня 2007 року по 01 травня 2010 року, з врахуванням оплат, становить 3172,47 грн. Також згідно ч. З ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто підлягає стягненню з відповідача на користь держави 51 гривні судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Рішення Рівненської міської ради №3142 від 25 грудня 2009 року. Відповідно до ст.ст. 81,82 ЦПК України - підлягає стягненню з відповідача ЗО гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 257, 267, 319, 322 ЦК України, ст. 68 ЖК України, п.5 ч.З ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання»

Outcome: partial