Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кисорицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області про поновлення її на роботі, а саме на посаді діловода сільської ради. Під час судового розгляду справи позовні вимоги збільшила, просила поновити її на роботі та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2577 грн.48 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Позивач [PERSON] по суті позову пояснила, що 20 травня 2010 року сільський голова [PERSON] провела збори трудового колектив сільської ради і повідомила, що бюджет Кисорицької сільської ради недофінансовано на поточний рік на 30 відсотків, а тому необхідно вирішувати питання про скорочення апарату управління сільської ради на дві штатні одиниці. Головний бухгалтер [PERSON] запропонувала перевести три одиниці, зокрема, діловода, інспектора з питань військового обліку та касира на 0,5 посадового окладу. Обговоривши вказану пропозицію всі розійшлися. Які саме посади будуть скорочуватися у майбутньому на зборах не обговорювали. Через кілька днів, 23 чи 24 травня, дали розпорядження голови сільської ради про впорядкування штатних одиниць апарату управління сільської ради для ознайомлення. 20 липня 2010 року сільський голова [PERSON] знову зібрала весь колектив сільської ради та повідомила, що її та [PERSON] скорочено із займаних посад. 22 липня їй віддали трудову книжку, а через кілька днів виплатили розрахункові кошти. Вважає, що її скоротили незаконно, так як її не було попереджено про можливе вивільнення у звязку із скороченням чисельності апарату сільської ради, іншої посади також не було запропоновано. Крім того, на засіданні профспілкового комітету сільської ради, членом якого вона є, питання про звільнення її з посади діловода не розглядалося і профспілковий комітет згоди на її звільнення не давав. Незаконним звільненням її з роботи їй спричинено моральної шкоду, яка викликана душевними стражданнями і переживаннями, а тому моральну шкоду оцінює у 1000 грн. Просить позов задовольнити, поновити її на посаді діловода Кисорицької сільської ради та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку скорочення працівників, оскільки позивача не було повідомлено письмово про її скорочення. До Рокитнівського районного центру зайнятості звіт про заплановане вивільнення працівників не подавався. З письмовим поданням до профспілкового комітету, членом якого є позивач, сільська рада не зверталась і згоди на її звільнення профспілковий комітет не давав. Крім того, вирішуючи питання про скорочення штатної чисельності у травні місяці, при затвердженні штатного розпису сільської ради на червень місяць було збільшено штат сільської ради з 9,5 штатних одиниць на 10. Просить позов заволинити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що була вказівка з району щодо скорочення штатної чисельності апарату управління сільської ради у звязку з недостатністю фінансування. А тому вона, 20 травня 2010 року дала вказівку голові профкому [PERSON] зібрати трудовий колектив, для проведення загальних та профспілкових зборів. На зборах вона зачитала своє розпорядження про упорядкування штатних одиниць апарату управління сільської ради. З вказаним розпорядженням були ознайомлені всі працівники під розписку, крім [PERSON] та [PERSON], які відмовилися з ним ознайомитися. 20 липня 2010 року вона знову зібрала колектив сільської ради та зачитала розпорядження про скорочення двох штатних одиниць сільської ради, а саме: діловода та інспектора з питань військового обліку. З вказаним розпорядженням позивач відмовилася ознайомитися. З письмовим поданням до профспілкового комітету сільської ради вона не зверталася, згоди на звільнення [PERSON] з посади діловода не отримувала. Так як 20 травня проводились одночасно і загальні і профспілкові збори трудового колективу, необхідності писати письмового подання не було. Іншої роботи позивачу не пропонувала у звязку з їх відсутністю. Вважає, що звільнення позивача з посади провела правильно, просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 Кодексу законів про працю України безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Судом встановлено, що 20 травня 2010 року головою виконавчого комітету Кисорицької сільської ради [PERSON] видано розпорядження №18 «Про впорядкування штатних одиниць апарату управління сільської ради» яким доведено до відома працівників апарату управління сільської ради про можливе впорядкування штатних одиниць (а.с. ). 20 липня 2010 року головою виконавчого комітету Кисорицької сільської ради [PERSON] видано розпорядження №7-к «Про звільнення штатних одиниць апарату управління сільської ради» згідно якого [PERSON] звільнено з посади діловода з 21 липня 2010 року на підставі розпорядження сільського голови №21 від 20 липня 2010 року (а.с. ) . Свідок [PERSON] дала показання про те, що 20 травня 2010 року сільський голова дала їй вказівку зібрати трудовий колектив для проведення зборів. Питання про проведення профспілкових зборів тоді не ставилось. Профспілкові збори в той день не проводились, а тому вона, як голова профгрупи протоколу не вела. Той протокол, який був виготовлений пізніше, підписати відмовилась. Крім того, доповнила, що сільський голова [PERSON] з письмовим клопотанням до профспілкового комітету Кисорицької сільської ради, не зверталась, а тому згоди на звільнення [PERSON] з посади діловода профком не давав. Свідок [PERSON] дала показання про те, що 20 травня 2010 року проводились загальні збори трудового колективу сільської ради та профспілкові збори на яких сільський голова [PERSON] повідомила, що необхідно впорядковувати штат управління сільської ради, оскільки бюджет сільської ради недофінансовано на 30 відсотків. Вона, як головний бухгалтер, запропонувала перевести три посади, а саме діловода, касира та інспектора з військового обліку на 0,5 посадового окладу. Проте, які саме посади у майбутньому будуть скорочені на вказаних зборах не обговорювалося. 20 липня 2010 року знову було проведено збори на яких сільський голова повідомила, що посади діловода [PERSON] та інспектора з військового обліку [PERSON] скорочено, а тому з 21 липня 2010 року їх має бути звільнено з роботи. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дали показання, аналогічні показанням свідка [PERSON]. Окрім того, свідок [PERSON] пояснила, що через кілька днів після зборів, проведених 20 травня, вона, як спеціаліст по компютерному набору на вказівку сільського голови надрукувала вищезгадане розпорядження та протокол зборів, які дала для ознайомлення всім працівникам сільської ради. Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В силу вимог ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що з письмовим клопотанням сільський голова [PERSON] до профспілкової організації, членом якої є позивач, не зверталась, згоди на звільнення [PERSON] з посади діловода не отримувала. Тому зазначену обставину відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України суд визнає достовірною, та такою, що не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. В той же час, судом не встановлено, що відповідачем було персонально повідомлено позивача за два місяці про можливе наступне її вивільнення . Також суд не беру до уваги твердження відповідача про те, що позивач була попереджена про можливе скорочення, оскільки воно не підтверджено доказами. Довідкою №1445 від 12 жовтня 2010 року, виданою Рокитнівським РЦЗ, підтверджено, що Кисорицька сільська рада за період з травня по вересень Звіт про заплановане вивільнення працівників форми 4-ПН (план) не подавала (а.с. ). В силу вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на кількість цих робочих днів. Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з Кисорицької сільської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере за основу довідку №60 від 15.09.2010 року про заробітку плату позивача, виходячи з якої: \~середній заробіток позивача становить \~86.66 грн. (1105,0 грн. за травень 2010 року +1249,67 грн. за червень 2010 рок =2354,67 грн.: 40 \~ робочих днів \~=58,87 грн.), період за який розраховується середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 21 липня 2010 року по 22 жовтня 2010 року, тобто загалом 67 робочих днів. Таким чином, розрахунок виплат за час затримки при звільненні визначається шляхом множення середнього заробітку на кількість робочих днів протягому усього часу затримки: 58,87 грн. х 67 робочих днів = 3944,29 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.9 Постанови ПВС України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін та інше, а тому, виходячи з засад розумності виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що визначена позивачем моральна шкода підлягає задоволенню частково, так як діями незаконним звільненням з роботи позивачу заподіяні моральні переживання, порушені нормальні стосунки з людьми та рідними. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, їх характер та тривалість, і виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості визначає її у розмірі 300 грн. Відповідно до ст.ст.81, 88 Цивільного процесуального кодексу України суд звільняє позивача від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про держане мито» та присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн..

Outcome: partial