Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

В серпні 2010 року ВАТ „Державний ощадний банк України" звернувся з позовом до ВДВС Новгород-Сіверського РУЮ про звільнення з-під арешту будинку №13-а по вул. Калініна в м. Новгород-Сіверському, вказуючи на те, що зазначене нерухоме майно перебуває в заставі ВАТ „Державний ощадний банк України" та є забезпеченням виконання умов кредитного договору і повернення кредитних коштів, а тому ВАТ „Ощадбанк" на підставі ст. 1 Закону України „Про заставу" має першочергове право перед іншими кредиторами одержати задоволення з вартості заставленого майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 31 серпня 2010 року позовні вимоги задоволено. Звільнено з-під арешту заставлене згідно договору іпотеки № 1790 від 14.06.2006 року нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою м. Новгород-Сіверський, вул. Калініна, 13-а, що належить на праві власності [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь філії Новгород-Сіверського відділення Ощадбанку 8 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби Новгород- Сіверського районного управління юстиції просить постановити ухвалу про зміну зазначеного рішення суду, посилаючись на неповне з'ясування судом всіх обставин справи, істотне порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що підставою для накладення арешту на майно стала ухвала суду про забезпечення позову, а тому додержавним виконавцем з дотриманням вимог Закону України „Про виконавче провадження" з метою своєчасного і повного примусового виконання цієї ухвали винесено постанову про арешт майна боржника. На думку апелянта, забезпечення позову та вирішення питання про скасування цих заходів є частиною судового процесу до вирішення справи по суті, а оскільки скасування судом заходів забезпечення позову не здійснювалось, то дії державного виконавця є правомірними. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок, який належить на праві власності [PERSON], перебуває в заставі у ВАТ „Державний ощадний банк України" та є забезпеченням виконання умов кредитного договору про повернення кредитних коштів, а тому на підставі ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження" позов є обґрунтованим. Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна через порушення судом норм матеріального права. Судом встановлено, що з метою забезпечення позову ВАТ „Державний ощадний банк України" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалою Новгород-Сіверського районного суду від 02 червня 2009 року накладено арешт на майно [PERSON] та [PERSON], а саме на автомобіль марки RENAULT, державний номер СВ 43331 АК, будинок № 13-а по вул. Калініна в м. Новгород-Сіверський, магазин „Взуття" за адресою вул. Базарна, 7 м. Новгород-Сіверський. Зазначена ухвала була направлена на виконання у ВДВС Новгород-Сіверського РУЮ. Відповідно до вимог ст.ст. 24, 55 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ і своєю постановою від 03 червня 2009 року відкрив виконавче провадження, направивши постанову для виконання у відповідні установи. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту. По справі встановлено і це визнається самим позивачем в позовній заяві, що власником спірного будинку є [PERSON], а ВАТ „Державний ощадний банк України" є лише заставодержателем. Крім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що відповідачами в таких справах суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Враховуючи зазначені положення закону, ВАТ „Державний ощадний банк України" безпідставно заявлені позовні вимоги до Новгород-Сіверського ВДВС Новгород-Сіверського РУЮ. Державний виконавець при виконанні ухвали суду про накладення арешту діяв у відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження".

Outcome: dismissed