Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

У грудні 2008 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що його мати - [PERSON], перебувала у шлюбі з [PERSON]. Він народився від даного шлюбу 13.09.1979 року. На той час його батьки проживали в [INFO], разом з матір'ю його батька - [PERSON]. Згодом вона приватизувала дану квартиру і була єдиною власницею. Через декілька років його батьки розірвали шлюб і його мати разом з нею поїхала з міста Дніпропетровська. Згодом батько уклав інший шлюб, який також через декілька років був розірваний, але від даного шлюбу в нього були син та донька. 04.06.2007 р. його батько помер. На час його смерті він мав у власності квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі права на спадкування після смерті [PERSON] На момент смерті батька крім нього було ще два спадкоємця за законом першої черги - син та донька від другого шлюбу. На момент смерті батька він жив за місцем проживання матері в П'ятихатському районі с.Лозуватка. З батьком він тривалий час відносини не підтримував у зв'язку з тим, що жив далеко від нього, але до цього відносини між ними були добрими. Останній час він бачив батька в 2005 pоці, коли працював в м.Дніпропетровську. Про смерть батька він дізнався лише в вересні 2008 року від своєї матері, коли вона їздила в м.Дніпропетровськ та дізналася про його смерть. Термін, встановлений для прийняття спадщини, минув в грудні 2007 pоку, але він не прийняв спадщину після смерті батька тому як йому не було відомо про його смерть. Після того, як йому стало відомо про це, він звернувся до нотаріальної контори, звідки дізнався про те, що спадщина після смерті батька була отримана дітьми від другого шлюбу, які повідомили нотаріусу, що окрім них спадкоємців за законом немає, тому як він перебував в місцях позбавлення волі. Факт того, що йому не було відомо про смерть батька, підтверджує те, що свідоцтво про смерть він отримав лише в вересні 2008 року, він був зареєстрований та проживав досить далеко від місця мешкання батька. Вважає, що обставини, які стали причиною пропуску строку для прийняття спадщини, є поважними, а тому просив суд: визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що помер 04.06.2007 року, який встановити у два місяця після набрання судовим рішенням законної сили. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідачів під час судового розгляду заперечувала проти предявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки посилання на фактичні обставини справи, їх юридичну кваліфікацію, а також надані позивачем докази свідчать про необґрунтованість позову та наявність підстав для відмови у його задоволенні. Пояснила, що відповідачі дізнавшись про наявність цивільної справи у суді, відкритої до провадження за позовом [PERSON], сина їх батька від першого шлюбу, були дуже здивовані, оскільки про його існування, та перший шлюб їх батька вони ніколи не знали. Окрім того, їх батько - [PERSON], ніколи їм не розповідав, що був одружений до шлюбу з їх матір'ю, та що в нього є від першого шлюбу син. Навпаки, батько постійно стверджував, що вони єдині його спадкоємці і що спадщини, що залишиться після його смерті перейде їм у власність. Особливо ці твердження батько висловлював коли дізнався що хворіє тяжкими захворюваннями. Позивач по справі, [PERSON] ніколи не приїздив до їх батька та ніколи з ним не спілкувався, та більш того, не знаходився у дружніх стосунках, як стверджує в обґрунтування позову позивач. Також, вони заперечують проти голослівного, нічим не підтвердженого позивачем твердження, що нібито вони повідомили у нотаріальній конторі, що позивач перебуває в місцях позбавлення волі, так як про його існування їм взагалі відомо не було. Таким чином, відповідачі просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: [PERSON], народилась 11 листопада 1986 року в м.Дніпропетровську. [PERSON], народився 14 травня 1990 року в м.Дніпропетровську. Їх батьками є мати: [PERSON], батько: [PERSON]. Їх батьки знаходились у офіційному шлюбі, який був зареєстрований 21 грудня 1985 року Жовтневим відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 2591. Усією сім'єю вони разом проживали у [INFO], окрім них з ними проживала мати їх батька, їх бабуся - [PERSON]. Усі вони були зареєстровані за даною адресою. В 1998 році їх бабуся - [PERSON], їх батьки: [PERSON] та [PERSON] і вони, на той час неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] спільно приватизували вищезазначену квартиру, яка була їм передана у спільну сумісну власність. Їх батьки прожили у зареєстрованому шлюбі однією сім'єю 15 років, після чого в 2000 році розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу батьками, вони залишились на вихованні матері - [PERSON]. 19 лютого 2007 року померла їх бабуся, мати батька, [PERSON], яка залишила заповіт на належне їй майно на ім'я сина [PERSON]. В березні 2007 року їх батько тяжко захворів на цироз печінки та рак шлунку, його поклали в Дніпропетровську міську клінічну лікарню № 10, де він перебував з 25 травня по 14 червня, потім в Дніпропетровській міській клінічній лікарні № 16 з 20 по 25 червня 2007 року. Догляд за батьком здійснювала їх мати та вони, його діти. 02 липня 2007 року [PERSON], помер. У встановлений законом шестимісячний строк, відповідачі, спадкоємці за законом першої черги, звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їх батька. Після смерті батька відкрилась спадщина на 2/5 частки квартири [ADDRESS]. Але в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, оскільки в вищезазначеній квартирі, що в порядку приватизації належала п'яти власникам, не був визначений розмір часток. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2008 року визначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (яка померла 19.02.2007р.); [PERSON] (який помер 02 липня 2007 року); [PERSON]; [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частки, кожному. Цим же рішенням суду за [PERSON] та [PERSON], визнано право власності на 1/5 частку вищезазначеної квартири за кожним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. На підставі вищезазначеного рішення суду відповідачі зареєстрували право власності на спадкове майно в КП «ДМБТІ». Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Але, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що у позивач не надав доказів поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті їх батька [PERSON]. Причина на яку посилається позивач у позові, а саме необізнаність його що до смерті батька не пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не згодний з тим, що позивач, якому на час смерті батька було біля 28-ми років, жив далеко від батька. З матеріалів справи та з позову вбачається, що він проживав в одній області з батьком, що свідчить про той факт, що у позивача не було ніяких перешкод для приїзду в м. Дніпропетровськ та звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Більш того, позивач належить до першої черги спадкоємців за законом (а не за заповітом), тому він має певні обов'язки, що до стосунків з спадкодавцем, з яким він у силу закону повинен підтримувати відносини та у необхідності піклуватися про свого батька та утримувати його. У відповідності зі ст.51 Конституції України діти повинні піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Померлий тривалий час хворів на тяжкі захворювання та був у безпорадному стані, але позивача не турбувала доля батька, з яким він, навіть, не підтримував стосунки та не піклувався про нього, незважаючи на те, що міг це робити. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть у справі. Доказуванню підлягають обставини Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька - [PERSON], померлого 02 липня 2007 року. Навпаки, те що позивач, як рідний син померлого не виконував свої синовні зобов'язання підтверджує той факт, що він сам стверджує що не спілкувався з батьком, але ніхто не перешкоджав йому в цьому, та дізнався про смерть батька лише в вересні 2008 року від своєї матері. Отже, позивач пропустив строк на прийняття спадщини майже на 8-м місяців після спливу шести місячного строку на прийняття спадщини. Викладене свідчить, що позивач [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини після смерті батька без поважних причин, а тому, втратив право на спадкування. Враховуючи викладене, [PERSON] строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущений без поважних причин, що є підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed