Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-12 00:00:00

13.01.2010 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року 7/10 часток жилого будинку, розташованого по вул. Ватутіна, 11 в м. Борисполі Київської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], які діють в інтересах малолітньої доньки [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що даний договір був укладений під впливом тяжких обставин, оскільки [PERSON] незадовго до цього отримала травму при ДТП, не мала можливості самостійно пересуватись, потребувала постійного стороннього догляду, реального виконання умов договору не відбулось, оскільки позивачка продовжила проживати в проданій квартирі, а відповідачі не користувались придбаною частиною будинку. Також, [PERSON] зазначала, що підписувала договір з метою здійснення догляду за нею з боку відповідачів, однак останні не надавали такої допомоги протягом строку дії останнього. Грошових коштів за договором [PERSON] не отримувала, а тому він є безгрошовим і таким, укладеним при збігу тяжких обставин, без настання реальних наслідків, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які діють в інтересах [PERSON], подали зустрічний позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення. Вказана зустрічна позовна заява прийнята до спільного з первісним позовом розгляду. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовували тим, що [PERSON] після продажу частини будинку продовжує користуватись приміщенням, не допускає нових власників до нього, у зв'язку з чим виникають постійні конфлікти. За частину будинку вони сплатили 68300 грн., які були передані [PERSON] до підписання договору. Підстав для визнання його недійсним немає, оскільки позивачка цілком розуміла значення своїх дій, оскільки завчасно це питання обговорювалось з нею. При цьому перед поданням позовної заяви до суду позивачка зверталась до суду з пропозицією розірвати договір, знаючи що останній існує, однак отримала відмову. Зважаючи на наявність перешкод у користуванні власністю, а також наявність загрози псування жилого приміщення з боку [PERSON], позивачі за зустрічним просили задовольнити їх вимоги посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 116, 157 ЖК України. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення на їх підтвердження, та просили задовольнити первісний позов в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та їх представник проти задоволення первісного позову категорично заперечили, навели аргументи на спростування доводів позивача, а тому просили у його задоволенні відмовити та задовольнити зустрічні вимоги в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON], як свідок, проти задоволення первісного позову заперечила, а відносно зустрічного поклалась на думку суду. Також надала суду нотаріально засвідчені матеріали, які стали підставою для укладення спірного договору. По обставинах справи зазначила, що перед підписанням спірного договору надавала обом сторонам проект останнього для ознайомлення та надання зауважень, на що останній не надійшло. Перед підписанням договору нотаріус також опитувала [PERSON] про отримання коштів за продаж частини будинку, на що остання відповіла позитивно. При цьому, як зазначила нотаріус, у неї не було підстав вважати, що [PERSON] має якісь вади та не розуміла значення своїх дій, договір остання підписала добровільно в її присутності та присутності [PERSON], які діяли в інтересах малолітньої дитини. Жодних пропозицій та варіантів укладення різних договорів з її боку та з боку сторін договору не надходило, про укладення саме договору купівлі-продажу сторони домовились завчасно, оскільки після цього вона завчасно підготувала проект саме договору купівлі-продажу. За її присутності про будь-які інші угоди, в тому числі дарування чи довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] мова не йшла. Структура договору, підписаний сторонами, є загальною, що є в практиці приватного нотаріуса, тому можливо в тесті договору й залишились якісь пункти, які не стосуються домовленостей між сторонами, однак відносно них з їх боку не було зауважень, і такі неточності не тягнуть за собою недійсності договору. При підписанні договору, окрім неї, в робочій кімнаті були присутні лише сторони угоди. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, просив захистити інтереси малолітньої дитини в даній цивільній справі. В справі також були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали відповідні покази, які оцінені судом в сукупності з іншими матеріальними доказами у справі. Заслухавши пояснення сторін т їх представників, покази третьої особи та допитаних свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів. При розвязанні первісного позову, суд вважає, що вимоги [PERSON] є недоведеними й такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді. Так, виниклі між сторонами відносини врегульовані положеннями ЦК України, якими визначено порядок укладення договору, підстави для визнання його недійсним. Судом встановлено, що позивач оспорює договір з підстав, визначених ст. 233 ЦК України щодо вчинення правочину під впливом тяжкої обставини, однак в той же час зазначає про відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, тобто недотримання загальних вимог при вчиненні оспорюваного правочину. При цьому [PERSON] також посилається на невиконання умов договору в частині передачі їй коштів за продане жиле приміщення. З цього приводу суд ставить під сумнів таку позицію позивача, оскільки посилаючись на таку підставу, як вчинення правочину під впливом тяжких обставин, одночасно [PERSON] стверджує про те, що вказаний правочин не мав реальних правових наслідків. Вказані доводи позивача спростовуються матеріалами оспорюваної нею угоди (а.с. 77-100), з яких вбачається, що [PERSON] підписала дану угоду в присутності приватного нотаріуса, при цьому зазначивши про отримання коштів перед підписанням правочину в обумовленій договором сумі. Посилання позивачки та його представника на те, що такі кошти в приміщенні нотаріальної контори не передавались і позивачка їх не отримувала знайшли своє підтвердження, оскілки [PERSON] та свідок [PERSON], який безпосередньо передавав грошові кошти [PERSON], підтвердили, що гроші в сумі 68300 грн. були передані в будинку [PERSON] до того, як вони виїхали до приватного нотаріуса. Якихось сумнівів щодо дієздатності, правоздатності, психологічних розладів [PERSON], які б перешкоджали укладенню оспорюваного договору, приватний нотаріус [PERSON] не виявила, а тому роз'яснивши [PERSON] наслідки вчинення дій щодо підписання договору, переконавшись у розумінні цих наслідків, посвідчила угоду після її підписання сторонами. З цього приводу суд враховує також як доказ укладення між сторонами саме угоди купівлі-продажу й заяву [PERSON], який мав першочергове право на придбання частини будинку по вул. Ватутіна, 11 в м. Борисполі, написану ним 30.05.2008 року (а.с. 89). Про наявність між сторонами наміру укласти саме договір купівлі-продажу свідчить також і рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, яке датовано 08.04.2008 року за №320, згідно якого [PERSON] надано дозвіл на придбання частини житлового будинку, що також спростовує доводи [PERSON] про наявність варіантів укладення договорів, в тому числі й довічного утримання. Доказів того, що планувалось укладення іншої ніж купівля-продаж угоди стороною позивача суду не надано. Проти такої домовленості, в тому числі й щодо утримання [PERSON] заперечили відповідачі у справі за первісним позовом та свідок [PERSON], який є племінником позивачки. Допомога [PERSON] здійснювалась на умовах родинних відносин й така допомога надавалась до моменту, коли [PERSON] почала вчиняти дії для розірвання договору. З цього приводу погіршились і родинні стосунки між ними. Так само, суду не надано достатніх доказів того, що [PERSON] уклала договір під впливом тяжких обставин, оскільки наслідки перенесеної травми при ДТП на момент підписання та укладення спірного договору були мінімальними і заважали позивачці лише самостійно пересуватись. Про покращення її стану здоров'я на період укладення угоди зазначили в своїх показах і допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому наявність соціального працівника та виконання нею своїх обовязків по піклуванню за [PERSON] не є підставою для визнання такої обставиною доказом тяжких обставин, які б могли вплинути на рішення [PERSON] укласти спірний договір. З цього приводу суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] тяжких обставин, які б впливали на необхідність підписання позивачкою спірної угоди. Доводи [PERSON] в частині нерозуміння значення своїх дій при підписанні оспорюваного правочину також не знайшли свого підтвердження, зважаючи на матеріали цивільної справи, покази допитаних свідків та приватного нотаріуса, покази [PERSON] тощо. Укладений та нотаріально посвідчений договір при таких обставинах, а саме розумінні значення своїх дій та повідомлення нотаріуса про отримання коштів від [PERSON] за продажу частини будинку, є доказом отримання [PERSON] грошових коштів. Також факт передачі коштів підтвердив свідок [PERSON], який зазначив, крім того, що він з дружиною та батьками [PERSON] надали своїм дітям по 30000 грн. від кожної родини для придбання жилого приміщення онуці [PERSON] на майбутнє, оскільки остання є малолітньої і самостійно свого право на користування, володіння та розпорядження нерухомим майном вчинити не може. Крім того, як [PERSON], так і [PERSON] стверджували, що придбання частини будинку вчинялось в інтересах дитини, на що попередньо й отримувалась згода органу опіки та піклування. До повноліття дитини, з доводу [PERSON] [PERSON] мала право проживати в спірній частині будинку, з цього приводу їй ніхто не заперечував проживати в проданому будинку до своєї природної смерті і з цього приводу у них була усна домовленість. Зміну позиції [PERSON] щодо договору [PERSON] аргументували тим, що вона перебуває в церкві "Слововіри" на території м. Бориспіль, за неписаними правилами якої, їй, в разі продажу нерухомості чи іншого майна, отримання прибутку, слід оплатити "десятину", тобто 10 % від прибутку. З метою приховати вказаний факт вона й посилається на безгрошовість договору. Інших підстав для визнання договору недійсним, визначених в ст.ст. 203-236 ЦК України судом також не встановлено. Суд також приходить до висновку про дотримання при вчиненні правочину загальних умов, визначених в ст. 203 ЦПК України, оскільки право власності на частину житлового будинку було зареєстровано на підставі оспорюваного договору за [PERSON], а вона самостійно не має можливості користуватися нерухомим майном зважаючи на свій малолітній вік. Таким чином, в судовому засіданні при розгляді даної цивільної справи не знайшли свого підтвердження ті факти, на які посилалась [PERSON], як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, а тому у задоволенні її вимог слід відмовити за недоведеністю. Розв'язуючи заявлений [PERSON] зустрічний цивільний позов, суд виходить з того, що підстав для його задоволення немає, оскільки визначених позивачами вимог ЦК України та ЖК України [PERSON] не порушила. З цього приводу суд бере до уваги те, що фактично [PERSON] проживає в приміщенні [PERSON] з дозволу її батьків, у неї немає іншого нерухомого майна. Доказів зворотного суду не надано. Якихось порушень чи пошкоджень нерухомого майна з боку [PERSON] судом не встановлено, про них не заявили і позивачі за зустрічним позовом. Суду не надано доказів і того, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням, а саме 7/10 частин будинку №11 по вул. Ватутіна в м. Борисполі Київської області, оскільки остання там належним чином зареєстрована та фактично проживає після укладення оспорюваної угоди. Таким чином, підстав для виселення відповідачки за зустрічним позовом на момент розгляду даної цивільної справи в суді немає. Перешкоди у користуванні нерухомим майном підлягають усуненню шляхом звернення до суду з відповідними вимогами, в разі наявності таких перешкод. За зустрічними вимогами останні не заявлялись. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову, судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід покласти на сторони, які оплатили їх при звернення до суду. На підставі викладеного, ст.ст. 203-236, 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 116, 157 ЖК України, та

Outcome: dismissed