Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

13.08.2010 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Виконкому Миколаївської міської ради про захист порушених прав та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги у 2003-2009 роках. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він є учасником бойових дій з 1996 року та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання щорічної разової допомоги в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. За 2003-2009 рік він отримав від органів праці та соціального захисту населення 1640,00грн., таким чином заборгованість по виплаті допомоги склала 14231,37грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, а також просив визначити причину пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважною та відновити його, оскільки його конституційні права обмежуються на всіх рівнях-від вищого органу законодавчої влади до Департаменту праці та соціального захисту населення Виконкому Миколаївської міської ради. В судове засідання представник відповідача не зявився, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України, справа розглядалась за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Позивач є учасником бойових дій з 1996 року та отримує пенсію і на нього розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХП від 22.10.1993 року (далі Закон №3551-ХП). Що стосується пропуску строку позивачем для звернення з даним позовом до суду, то суд вважає, що він підлягає поновленню оскільки тривала і послідовна практика уряду по нарахуванню та виплаті даного виду допомоги всупереч положенням Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на підставі законів про державний бюджет, створювала впевненість відповідної категорії осіб, в т.ч. у позивача, у відсутності перспектив і механізму захисту його порушеного права на отримання передбаченого законом підвищення пенсії. Таким чином, суду причина пропуску строку звернення з даним позовом є поважною, а тому суд вважає можливим його поновити та розглянути позов по суті. Відповідно до ст.17-1 Закону № 3551-ХП щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення звязку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам-за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-ХІV від 25.12.1998 року до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХП від 22.10.1993 року, внесені зміни та ст.12 доповнено частиною четвертою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком». Водночас, в ч.1 ст.2 Закону № 3551-ХП зазначено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складаються з цього Закону та інших актів законодавства України. Крім того, в ст.95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні, розмір і цільове спрямування цих видатків. Законом України «Про Державний бюджет України», встановлені фіксовані розміри щорічної разової допомоги, зокрема учасникам бойових дій за 2003 рік 90,00грн; за 2004 рік 120,00грн.; за 2005 рік 250,00грн.; за 2006 рік 250,00грн.; за 2007 рік 280,00грн.; за 2008 рік 310,00грн. Відповідно до п.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійснені бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та Закону про Державний бюджет України. Тобто, на час проведення виплати позивачу разової грошової допомоги з 2003-2008 років, відповідач діяв відповідно до діючого законодавства і у нього були відсутні правові підстави для здійснення такої виплати в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, тому суд вважає, що вимоги позивача за 2003-2008 роки не підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача щодо отримання щорічної разової допомоги в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком за 2009 рік відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», то вони підлягають задоволенню. Так, згідно ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. У 2009 році відповідачем виплачувалась допомога у відповідності до [PERSON] Кабінету міністрів України №211 від 18.03.2009 року «Про розмір грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 340,00грн. [PERSON] Кабінету міністрів України №211 суперечить вимогам Закону № 3551-ХП, оскільки ним встановлено розмір допомоги як кратну величину стосовно розміру мінімальної пенсії за віком на час виплати. Мінімальна пенсія за віком згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-4 встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму визначеному законом. За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві, застосуванню підлягає ст.13 Закону України №3551-ХП, з якої вбачається, що під час визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, а не [PERSON] Кабінету міністрів України №211, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Також необхідно зазначити, що суд не наділений правом на призначення та визначення розміру належних виплат замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача конкретної визначеної суми. Таким чином, оскільки виплата здійснювалась відповідачем із порушенням спеціального законодавства, вимоги позивача щодо виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги у 2003-2009 роках підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial