Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

У червні 2010 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, третя особа - Відділ у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, і просила винести рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим будинком №23 по вулиці Пархоменко в м.Павлоград Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона є власником будинку №23 по вулиці Пархоменко у м.Павлограді Дніпропетровської області, який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 02.06.2006 року і посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за номером ВСХ №164624 рн 1-1865 та Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно. З 29.01.2007 року в її будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є її рідним братом. Відповідач не проживає за зазначеною адресою з січня 2009 року, більше шести місяців, інтересу до квартири не виявляє, плату за комунальні послуги не сплачує. Відповідач тільки прописаний за зазначеною адресою. Проте, він відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації обліку проживання у [INFO]. Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі перешкоджає їй здійснювати розпорядження своїм майном на власний розсуд. У звязку з цим, позивач вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що спірним є будинок №23 по вул.Пархоменко в м.Павлоград Дніпропетровської області. Згідно Постави Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за №572 затвердженої Правила користування приміщеннями житлових будинків. Користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно із свідоцтвом на право власності або договору найму (оренди). Власником спірного житлового - будинку №23 по вулиці Пархоменко у м.Павлограді Дніпропетровської області є [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, укладеного 02.06.2006 року і посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] (арк.с.7). Проте, згідно акту від 04.06.2010 року, наданого в матеріали справи, у будинку №23 по вул.Пархоменко в м.Павлоград Дніпропетровської області, відповідач не проживає більше шести місяців, а тільки зареєстрований у ньому (арк.11). Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], про те, що відповідач [PERSON] у будинку №23 по вул.Пархоменко в м.Павлоград Дніпропетровської області не проживає більше шести місяців. Особистих речей та майна відповідача у будинку немає. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини, того, що в спірному будинку №23 по вулиці Пархоменко у м.Павлограді Дніпропетровської області, відповідач не проживає, а лише прописаний в ньому, його особистих речей та майна, немає. Питання про належність та допустимих доказів до справи, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.ЗЗ Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка не є членом сімї наймача (власника) приміщення. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved