Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними кредитних договорів, в якій зазначав, що 11.07.08 р. він звернувся до ЗАТ «Альфа-Банк» із проханням надати йому кредит у розмірі 3000 доларів США. Спочатку йому було відмовлено у видачі кредиту, однак, потім, того ж дня, банк згодився видати йому кредит, однак у меншому розмірі, ніж просив позивач. Позивачу видали надрукований примірник кредитного договору, підписаний і завірений печаткою банку, та запропонували його одразу підписати, що і зробив позивач. У договорі йшла мова про одержання позивачем кредиту у розмірі 2999,70 доларів США із процентною ставкою 40% річних. Працівники банку повідомили, що він зможе отримати гроші по картковому рахунку через 3 дні після підписання договору. Однак 14.07.08 р. під час перевірки рахунку на картці, грошей не виявилось, тому він 16 липня 2008 р. звернувся до відповідача з приводу відсутності грошей. В подальшому через декілька днів він отримав через банкомат в м.Тростянці 10005 грн. Позивач вказує, що у договорі не було зазначено умови щодо виплати позивачем комісії за здійснення операції по картці в термінальних пристроях, однак позивач дізнався, що із нього було знято 777,70 доларів США. Позивач вважає такі дії банку обманними, що не відповідають вимогам пп.. д) ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». В подальшому, у звязку із підвищенням курсу долара США, позивач звернувся до банку із проханням продовжити строк повернення кредиту, однак йому було відмовлено, а натомість запропоновано укласти новий кредитний договір. Так, 12 березня 2009 року позивач був змушений підписати новий договір із відповідачем про одержання кредиту в сумі 25006,50 грн., розраховуючи на те, що він зможе виконати договірні зобовязання. Знову відповідач не дав можливості [PERSON] перед підписанням договору ознайомитись із його умовами. Таким чином, банк обманув позивача, виклавши в умовах договору жорсткі обовязки позичальника, зокрема щодо штрафних санкцій, всі пункти щодо стягнення штрафів суперечать вимогам п.2 ст.549 ЦК України. Гроші, отримані за вказаним договором були переведені на рахунок банку для зарахування коштів на повернення попереднього кредиту від 11.07.08 р. По кредитному договору № 500142302 від 11.07.08 р. позивач сплатив 741 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 4264,64 грн., а по кредитному договору № 490142023 від 12.03.09 р. позивач сплатив 5740 грн. 36 коп., тобто кошти, які отримав від банка позивач були повернені банку у розмірі 10005 грн. Позивач вказує, що внаслідок дій відповідача він був введений в оману, кредитні договори підписані проти його волі під впливом тяжких обставин, через скрутне матеріальне становище. Крім того, кредитні договори не відповідають вимогам законодавства ст.ст. 203,215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин позивач просить визнати кредитні договори недійсними, визнати за ним повну відсутність заборгованості, а повернені ним банку грошові кошти у розмірі 10005 грн. визнати як двосторонню реституцію внаслідок визнання недійсності договорів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідач у судове засідання не зявився, надав клопотання про слухання справи у відсутності відповідача, подав письмові заперечення проти позову, докази у підтвердження заперечень, вказуючи про те, що під час укладення договорів позивач був повністю поінформований щодо умов кредитування, вартістю, видами та предметами супутніх послуг, а також іншими фінансовими зобовязаннями, які повязані із отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також процентним та грошовим вираженням сукупної вартості кредиту у валюті платежу, при тому, жодних зауважень чи застережень на той момент не виказував. Представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволенні його позову повністю. В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2008 року між ЗАТ Альфа-Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір №500142302 на надання кредиту в сумі 2999,70 доларів США шляхом перерахування на картковий рахунок клієнта. Процентна ставка визначена у розмірі 40% річних, комісійна винагорода за надання кредиту, та управління кредитом складає 0 відсотків. Пунктом 7 передбачено, що платежі з повернення кредиту здійснюватимуться згідно Додатку №1, щомісячно 11 числа рівними частинами в сумі 144 доларів США. Договір був укладений шляхом пропозиції [PERSON] укласти вказаний договір (а.с. 65), та згодою банку на пропозицію [PERSON] (а.с.6). Згідно додатку №1 до договору від 11.07.08 р. встановлений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який підписаний сторонами. В додатку вказано, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. У цьому додатку зазначена комісія за здійснення операції по картці в термінальних пристроях 35% від основної суми кредиту (складає 777,70 доларів США)(а.с.68-69). 11.07.2008 р. між сторонами був укладений також договір про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк (а.с.66), та додаток №1 до вказаного договору з розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.70,71). В подальшому між сторонами був укладений також кредитний договір № 490142023 від 12.03.2009 року про надання кредиту у розмірі 25006,5 грн. для повернення заборгованості за кредитним договором № 500142302, укладеним між позичальником та банком (а.с.14-15), розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки визначений додатком до кредитного договору (а.с.16-20). За вказаним договором мається заборгованість у позичальника, як вбачається із довідки банку та розрахунку (а.с.21,22). Судом встановлено, що позивачем за кредитним договором № 500142302 від 11.07.08 р. сплачувалась заборгованість: 11.08.08 р. у розмірі 702,53 грн. (еквівалент 145 доларів США), 08.09.08 р. 698,52 грн. (144 доларів США), 07.10.08 р. 652,51 грн. (134 доларів США), 10.11.08 р. 1008,92 грн. (174 доларів США), 09.12.08 р. 1065,44 грн. (144 доларів США) (а.с.9-13). За кредитним договором № 490142023 від 12.03.2009 р. позивач здійснював платежі 13.04.09 р. 765 грн., 12.05.09 р. 762 грн., 10.09.09 р. 800 грн., 12.10.09 р. 800 грн., 06.11.09 р. 800 грн., 17.11.09р. 200 грн., 08.12.09 р. 200 грн., 20.02.10 200 грн., 03.03.10 р. 250 грн., 17.03.2010 200 грн., 05.05.10 р. 760 грн., 02.07.10 р. 3,36 грн. (а.с.23-32). Судом встановлено, що 05 серпня 2010 року прийняте рішення постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490142023 від 12.03.2009 р. (а.с.77-78), але, як пояснив представник позивача, із заявою про видачу виконавчого листа за вказаним рішенням третейського суду, банк не звертався. Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Підстави недійсності правочину передбачені ст.215 ЦК України це недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення, відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обман має місце, коли сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Однак у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був ознайомлений із умовами кредитного договору, укладеного між сторонами 11.07.08 р., так як у підтвердження вказаного маються підписи позивача на договорі та на додатку до договору, який є його невідємною частиною. Крім того, позивач, погодившись із усіма умовами договору, виконував свої зобовязання за вказаним договором, здійснюючи на користь банку платежі. Таким чином, посилання позивача на обставини, що він був введений в оману банком не відповідає дійсності та суперечить встановленим обставинам у справі. Підвищення курсу іноземної валюти, як обставина, у звязку із чим позивач відчував труднощі у поверненні кредиту, та звертався до банку із проханням відстрочити виконання кредитних зобовязань, дійсно мала місце. З метою повернення кредиту позивач знову звернувся до банку та уклав кредитний договір від 12.03.2009 року, за яким також здійснював платежі. Також позивач не довів у судовому засіданні, що правочин був укладений під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. В судовому засіданні позивач не вказав які тяжкі обставини змусили його укласти невигідні для нього договори. Крім того, позивач повинен був довести у суді, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Є недоведеним у судовому засіданні також і посилання позивача на те, що зміст оспорюваних договорів суперечать Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України). Отже, дослідивши у сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, та відповідно, не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed