Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить рішенням суду визнати дії відповідача неправомірними та стягнути на її користь з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради недовиплачені кошти в сумі 48287,40 гривень, передбачені ст. ст. 37,39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період відповідно з 01.07.2007 року по 01.06.2010 року, та 120 гривень судових витрат, мотивуючи це тим, що вона має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3-категорії та працює в зоні гарантованого добровільного дідселення і проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Вважає, що проведення виплат в твердих сумах, встановлених Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року, а не в розмірах визначених ЗУ «Про статус і соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порушує його права. В судове засідання позивач не з'явився, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Представники відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду лист, в я \сому просить розглядати справу у його відсутність, зазначивши також про невизнання, позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підДягає задоволенню в межах строку звернення з позовом до суду та на підставі наданих довідок про розмір виплат компенсаційних коштів. ' Судом встановлено, що позивач проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, яким є м. Коростень, та працює в зоні гарантованого добровільного відселення, отримує компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07ІІІ996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали ^наслідок Чорнобильської катастрофи» ... , яким встановлені компенсації та доплати громадянам, що проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус...», громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, щомісяця, згідно ^і ст. 37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали ^наслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на території посиленого радіоекологічного контролю, проводиться доплата в розмірі ЗО % мінімальної заробітної плати щомісяця. При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме: В зв'язку з викладеним, розмір недовиплачених позивачу коштів за проживанні на території радіоекологічного контролю, передбачених ст. 37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катг строфи», становить за мінусом одержаних коштів щомісяця, в розмірі 56 грн., - 6298,90 грн., за період з 01.07.2007 року по 01.06.2010 року, а за роботу у зоні гарантованого добровільного виселення, передбачених ст. 39 вищевказаного Закону, становить за мінусом одержаних коштів щомісяця, в розмірі 367,50 грн., - 41988,50 грн., за період з 01.07.2007 року по 01.06.2010 року, а всього 48287 гривень 40 коп. Проте, належні позивачу виплати виплачуються в розмірі, передбаченому Постановою КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи». Вирішуючи питання, положення якого нормативно-правового акту слід застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з наступного: відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та (законами України. пре г* ні* і Згідно з положеннями ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує;|праврвий акт, який має вищу юридичну силу. | Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів та підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру допомог позивачеві застосуванню підлягають норми ЗУ «Про статус....» Однак, згідно пп. 8 п. 28 розд. Ц ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік», громадянам,що проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів, харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрі^ України. Згідно пп. 9 п. 28 розд. II цього Закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом! Міністрів України. би 4 зове Таким чином, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну Ьилу, але по різному регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає, також, і закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний^ Суд України у п. З мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у с траві про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних вцноецн не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовим^ актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження, щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено сём им! цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Відповідно до ч. З ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України. Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та ![ рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеним Законові України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» фактично змінено положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який діяв у часі раніше, пріоритетними, в даному випадку є положения Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». Разом з тим, судом враховується, що положення п. п. 8, 9 пункту 28 розд. |ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 р.», яким фактично змінено на 2008 рік дію Закону «Про статус...», в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати , і абз. 2,3,4 частини першої статей 37, 39 Закону України «Про статус...», рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/200в визнано неконституційними. Проте, зазначені положення втратили чинність з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, а тому до вказаної дати відповідач правомірно здійснював виплати в розмірах, передбачених Законом України «Про Державниі: бю,ркет України на 2008 р». Суд погоджується з доводами позову про те, що вимоги Закону "Про- статус..." відповідачем порушувались, позивач не отримував зазначених кошт в відповідних розмірах, тому вимоги позову, в частині, прав позивача на отримання сум компенсацій в розмірах, передбачених ст. ст. 37. 39 ЗУ «Про статус...» є обґрунтованими. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008І рік» та Порядку використання коштів Державного бюджету України на виконання програм, дов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Наказом № 147 від 02.04.2004 року Міністерства праці та соціальної| політики України -, за якими головним розпорядником бюджетних коштів, призначених для видатків на соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство Праці та соціальної політики України, а на місцях відповідні Управління праці та соціального захисту населення та Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені таким є відповідач. З огляду на зазначене, позов слід задовольнити частково.

Outcome: approved