Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради та Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному Комітеті України по земельних ресурсах" від імені якого діє [PERSON] регіональна філія про визнання недійсним державного акта про право власності та про скасування державної реєстрації прав власності на землю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті її батька, [PERSON], відкрилась спадщина на будинок № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді. Позивачкою, її братом, [PERSON], та її матір'ю, [PERSON], 15.09.1971 року було отримано свідоцтво про право на спадщину. 02.09.1997 року помер брат позивачки, [PERSON]. Після смерті брата позивачки, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право на спадщину, матері позивачки, [PERSON], належить 5/6 частини житлового будинку № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді. 13.08.2006 року померла мати позивачки [PERSON]. 06.10.2009 року, позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом згідно з яким вона є спадкоємицею 5/6 частини житлового будинку № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді. 13.11.1997 року, мати позивачки отримала державний акт на право приватної власності на землю у якому зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 608 від 12.07.1993 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0427 га в межах згідно з планом на праві спільної сумісної 2/3 власності, що розташована у м. Кіровограді по вул. Тельмана, № 86. Тобто в державному акті на право приватної власності на землю зазначено, що мати позивачки є власником 2/3 частки земельної ділянки і площу належної їй 2/3 частки визначено як 0,0457 га. Тому, позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 06.10.2009 року у якому також зазначено, що позивачка отримала 2/3 земельної ділянки площею 457,5 м і що ця земельна ділянка є спільною сумісною власністю. На державному акті на право приватної власності на землю при видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці, державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори зроблено відмітку про видачу свідоцтва про право на спадщину на 2/3 земельної ділянки на підставі якого право власності на 2/3 частини земельної ділянки переходить до позивачки. Вважає, що відомості зазначені в державному акті на право приватної власності на землю не відповідають дійсності, оскільки площа 0,0457 га є загальною площею земельної ділянки № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді і не може визначатись як 2/3 спільної сумісної власності, заповіт складався на підставі відомостей зазначених в державному акті, і за життя матері позивачки, [PERSON], ця помилка не була виправлена, отримати свідоцтво про право власності на будинок № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді позивачка не може. 2 Посилається на те, що вона є громадянкою [PERSON] Федерації, що підтверджується копією паспорта виданого на ім'я [PERSON], а тому не має можливості оформити документи про право приватної власності на земельну ділянку, не проживає в успадкованому будинку. Просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,0457 га в м. Кіровограді по вул. Тельмана, 86, виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 608 від 12.07.1993 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4765. Також просить скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на землю загальною площею 0,0457 га в м. Кіровограді по вул. Тельмана, 86, виданого на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 608 від 12.07.1993 року та зареєстрований в реєстрі за №4765. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Посилається на ст.ст. 81, 125, 126, Земельного кодексу України та ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, згідно з якими право власності на земельну ділянку виникає у власника після отримання ним державного акту на право власності на землю. Представники відповідачів [PERSON] міської ради та Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру" від імені якого діє [PERSON] регіональна філія в судовому засіданні позов визнали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Після смерті батька позивачки, [PERSON], відкрилась спадщина на будинок № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді. 15.09.1971 року позивачкою, її братом, [PERSON], та її матір'ю, [PERSON], було отримано свідоцтво про право на спадщину видане старшим нотаріусом І [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 2-6132. 02.09.1997 року помер брат позивачки, [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей було зроблено запис за № 2429 та 03.09.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] міськвиконкому видано свідоцтво про смерть серії 1 -ОЛ №071099. Після смерті брата, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.1998 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-1795 та свідоцтва про право на спадщину виданого старшим нотаріусом І [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 15.09.1971 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-6132 матері позивачки, [PERSON], належить 5/6 частини житлового будинку № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді, що також підтверджується довідкою № 51260 виданою 13.09.2010 року ОКП «[PERSON] обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». 13.08.2006 року померла мати позивачки, про що в Книзі реєстрації смертей 14.08.2006 року зроблено відповідний запис № 2284 та 14.08.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] обласного управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії 1-ОЛ№ 036788. 06.10.2009 року, позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 2-3199 згідно з яким вона є спадкоємицею 5/6 частини житлового будинку № 86 по вул. Тельмана у м. Кіровограді. 13.11.1997 року, мати позивачки, [PERSON], отримала державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4765 у якому зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 608 від 12.07.1993 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0427 га в межах згідно з планом на праві спільної сумісної 2/3 власності, що розташована у м. Кіровограді по вул. Тельмана, № 86. Тобто в державному [PERSON] зазначено, що мати позивачки є власником 2/3 частки земельної ділянки і площу належної їй 2/3 частки визначено як 0,0457 га. Тому, позивачкою було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 06.10.2009 року видане державним нотаріусом з Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 2-3202 у якому також зазначено, що позивачка отримала 2/3 земельної ділянки площею 457,5 м2 і що ця земельна ділянка є спільною сумісною власністю. На державному акті про право приватної власності на землю при видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці, державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори зроблено відмітку про видачу свідоцтва про право на спадщину на 2/3 земельної ділянки на підставі якого право власності на 2/3 частини земельної ділянки переходить до позивачки. Відповідно до п. 2 ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Відповідно до пп. «в» п. З ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку є державний акт. Аналогічні норми містить і Земельний Кодекс України в редакції 1990 року, який діяв на час отримання державного акту про право приватної власності на землю. Відповідно до ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України у редакції 1990 року право власності на земельну ділянку виникає у особи після одержання нею державного акту на землю. Відповідно до п. «б», «є» ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця та не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до довідки № 701 від 20.09.2010 року виданої [PERSON] міським відділом [PERSON] регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» відомості щодо права власності на земельну ділянку по вул. Тельмана, 86 у м. Кіровограді за [PERSON] не зареєстровані. Так як у державному акті про право приватної власності на землю, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4765 зазначено, що мати позивачки є власником 2/3 частки земельної ділянки і площу належної їй 2/3 частки визначено як 0,0457 га., позивачка фактично не може здійснити своє право власності на землю, що належить їй на праві спадкування. Відповідно до п «а» ч. 2 ст. 202 державний реєстр земель складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянкою. Відсутність в державному земельному кадастрі запису про відсутність права власності позивачки за земельну ділянку та неможливість отримати державний акт про право приватної власності на всю земельну ділянку порушує право позивачки як власника земельної ділянки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача по фактично понесеним. За зазначених вище обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved