Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач звернувшись до суду просить визнати факт перетинання кордону шляхом незаконного пропуску через державний кордон України малолітнього [PERSON], визначити місце проживання дитини, та її відібрання і повернення тому з ким вона проживала. Свої вимоги мотивує тим, що з 26.06.2004 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON] Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який постійно проживав з ним по вул. Корольова, 16 в с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області. Позивач вказує, що 29.12.2007 року [PERSON] протиправно викрала дитину та вивезла за межі України до Російської Федерації. На підставі вищевказаного, позивач просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] з ним по вищевказаному адресу та відібрати [PERSON] у матері [PERSON] ї повернути його [PERSON], з ким він жив до викрадення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили задовольнити їх вимоги тільки в частині визначення місця проживання дитини, та її відібрання і повернення тому з ким вона проживала. При цьому вказали, що відповідачка незаконно вивезла дитину за кордон та сину буде краще проживати з батьком. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що дитині буде ліпше проживати з матір'ю, а в Російську Федерацію позивачка виїхала на законних підставах, за згодою позивача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, вважаючи за можливе проживання малолітнього [PERSON] на житловій площі батька. Представник третьої особи Адміністрації Державної прикордонної служби України в судове засідання не з'явився. Причини його неявки суду не відомі. Вислухавши думку прокурора, сторін, представника третьої особи [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 26.06.2004 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с.10). Малолітній [PERSON] постійно проживав з позивачем по вул. Корольова, 16 в с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, згідно свідоцтва № 772 про право власності на житловий будинок (а.с.11) та [PERSON] обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с.12-13). З кінця грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо в різних державах. Судом також встановлено, що на теперішній час сторони шлюбних відносин не підтримують та 29.12.2007 року [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] виїхали за межі України в Російську Федерацію без відома та згоди [PERSON]. Відповідні документи, які підтверджують згоду [PERSON] на виїзд малолітньої дитини за кордон, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до службової записки начальника Окремого відділу обробки даних ЦП ІІТС «Гарт», відповідно до п.23 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 р. № 472, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 05.07.2007 р. за № 765/14032, за наявною інформацією в базі даних зазначений у запиті громадянин [PERSON], [INFO] не проходив перевірку паспортних документів під час проведення прикордонного контролю (а.с.187). В силу ст. 160 Сімейного Кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. У судовому засіданні сторони надали докази про можливість проживання дитини у кожного з них, згідно висновку органу опіки та піклування про можливість проживання малолітньої дитини на житловій площі батька (а.с.19), довідки про матеріальний стан та акти обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с.12-13, 38-39). На погляд суду вони є рівними. Яких-небудь додаткових доказів, які б надавали перевагу над умовами проживання дитини у відповідачки позивач не надав. З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині визначення місця проживання дитини. Вимоги в частині відібрання дитини і повернення її тому з ким вона проживала обґрунтовані, підтверджуються доказами по справі та підлягають задоволенню.

Outcome: partial