Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на транспорт ний засіб. Позов мотивовано наступним, що 07.06.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки «FORD TRANSIT D», 1988 рок\\ випуску, кузов (коляска) № WFOKXXGBV11207, державний номерний знак [NUMBER], що належав відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ІКС № 198091 виданого РЕВ ДА1 м. Виноградів 21.11.2003 року. Цього ж дня. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено довіреність на розпорядження даним транспортним засобом за реєстром № 1691. відповідач отримавши від позивачки повну суму розрахунку за проданий автомобіль в розмірі 20 000,00 гривень, згідно акту-прийом) передачі від 07.06.2010 року передав позивачу ТЗ. Поскільки довіреність була виписана до 2028 року, позивач не переоформляв цей автомобіль в органах МРЕВ на своє ім»я, а використовував зазначений ТЗ по довіреності. Відповідно до умов договору від 07.06.2008 року і розписки Відповідача від цього ж числа, позивач повністю виконав умови договору розрахувавшись за придбаний ТЗ. Після купівлі зазначеного ТЗ позивач здійснював його технічне обслуговування і ремонт, платив передбачені законодавством України податки і збори пов»язані і його експлуатацією, тобто здійснював всі повноваження власника щодо придбаного мною ТЗ, однак Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ТЗ, а тому просить визнати договір купівлі-продажу ТЗ дійсним та визнати право власності на транспортний засіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні поданий позивачем позов підтримав повністю та просив суд такий задовольнити, з підстав наведених у ній. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлени позов визнав та не заперечив проти задоволення такого. Заслухавши пояснення, вивчивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в сукупності з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 07.06.2008 року між позивачем га відповідачем був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки «FORD TRANSIT D», 1988 року випуску, кузов (коляска) № WFOKXXGBV 1 1207, державний номерний знак [NUMBER]. що належав відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ІКС № 198091 виданого РЕВ ДАІ м. Виноградів 21.11.2003 року. Позивач відповідно до умов договору від 07.06.2008 року і розписки Відповідача від цього ж числа, повністю виконав умови договору розрахувавшись за придбаний ТЗ в сумі 20 000 грн.. Після купівлі зазначеного ТЗ позивач здійснював його технічне обслуговування і ремонт, платив передбачені законодавством України податки і збори пов»язані з його експлуатацією, тобто здійснював всі повноваження власника щодо придбаного ТЗ, однак Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ТЗ, а тому просить визнати договір купівлі-продажу ТЗ дійсним та визнати право власності на транспортний засіб. Тому, на підставі вище наведеного суд приходить до переконання, що позивач виконав всі істотні умови угоди купівлі-продажу, тим самим набувши права власності на недобудований будинок в с. Фанчиково, вул. Шевченка, 64, Виноградівського району. Також встановлено, що сторони домовилися, що підуть до нотаріуса щоб оформити договір купівлі- продажу згідно договору від 07 червня 2010 року, але після передачі документів відповідач до нотаріуса не з'явився. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного Кодексу України 2003 року, які підлягають до застосування до склавшихся правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так. відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є ґрунтовними, та підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved