Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] «Ганна-Марія», ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним договору від 18 червня 2004 року купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, визнання права власності на спірне приміщення та зобов»язання «БТІ та ЕО» зареєструвати право власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та в обґрунтування його пояснив, що позивач в березні 2004 року дізнався від знайомих про продаж приміщення кафе в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області. Маючи бажання придбати таке приміщення, він познайомився з директором власника цього приміщення - ТОВ «Ганна-Марія». Коли між ними було досягнуто згоди по всіх істотних умовах купівлі-продажу приміщення, а також зібрано необхідний для нотаріального посвідчення договору, пакет документів, вони визначили дату укладення договору купівлі-продажу, а саме 18.06.2004 року. Враховуючи те, що обєкт купівлі-продажу розміщений у Пустомитівському районі Львівської області, сторонами було вирішено нотаріально посвідчити договір у нотаріуса за місцезнаходженням приміщення. Таким чином, приватний нотаріус [PERSON], здійснюючи нотаріальну діяльність в м. Пустомити Львівської області, була погоджена сторонами як нотаріус, який посвідчить договір. Отримавши необхідний пакет документів, третя особа підготувала договір купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, продавцем по якому було товариство, а покупцем [PERSON] [PERSON], 18.06.2004 року зясувалося, що позивач загубив свій паспорт громадянина України, що унеможливлювало укладення ним договору та посвідчення такого нотаріусом. Враховуючи наявність паспорту у його сестри [PERSON] та відсутність заперечень з її боку, а також з боку продавця, було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, продавцем по якому було товариство, а покупцем [PERSON]С . При цьому, укладаючи цей договір, сторони дійсно мали на увазі договір купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, продавцем по якому було [PERSON] «Ганна-Марія», а покупцем [PERSON] 01 лютого 2010 року він дізнався, що [PERSON] зареєструвала право власності на приміщення кафе 28.10.2009 року, що, в силу ст. 334 ЦК України, є підставою для виникнення у неї права власності на належне йому нерухоме майно. Зазначена обставина змусила його звернутися до суду за захистом свого права власника. Представник [PERSON]С . в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що 18.06.2004 року позивач - брат [PERSON] попросив її бути стороною договору купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, мотивуючи своє прохання тим, що сам загубив паспорт громадянина України. Вона погодилася і 18.06.2004 року за її участі було укладено зазначений вище договір. При цьому, реальним покупцем за цим договором, був позивач. Її батьки не давали згоди на укладення такого договору. Відповідач [PERSON] «Ганна-Марія» явку свого представника в судові засідання не забезпечив, проте подав заяву від 12.08.2010 року, згідно якої позов вважає підставним та таким, що підлягає до задоволення. Також директор товариства пояснює, що познайомився з позивачем приблизно у березні 2004 року, з питання продажу кафе у с. Муроване Пустомитівського району Львівської області. Після досягнення згоди по всіх істотних умовах стосовно купівлі-продажу кафе, 18.06.2004 року вони зустрілися у нотаріуса для нотаріального посвідчення такого договору. Коли зясувалося, що позивач загубив свій паспорт громадянина України, спільно було вирішено замість [PERSON] укласти договір з його сестрою [PERSON], при цьому, її батьки не давали своєї згоди на укладення такого договору. Представник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в засіданні пояснив, що органи БТІ лише здійснюють реєстрацію права власності на підставі представлених документів. Підстав не реєструвати права власності [PERSON] у них не було. Також повідомив, що в разі визнання судом права власності на приміщення кафе за позивачем, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструє таке у встановленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши всі докази в цій справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є підставним та підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 30 ЦК України визначено поняття цивільної дієздатності фізичної особи, а саме: цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. У п. 2 зазначеної статті зазначено, що обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі обмеження встановлені ст. ст. 31, 32 ЦК України. У відповідності до п.2 ст. 32 ЦК України, на вчинення неповнолітньою особою (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Враховуючи те, що на момент укладення спірного правочину 18 червня 2004 року, [PERSON] мала обмежений обсяг цивільної дієздатності, оскільки не мала вісімнадцяти років, що підтверджується даними її паспорта громадянки [PERSON], копія якого долучена до матеріалів справи, в силу ст. 32 ЦК України, вона не мала права на укладення такого правочину без згоди батьків та дозволу органу опіки та піклування. В матеріалах справи відсутні дані про надання дозволу батьками [PERSON] та згоди органу опіки та піклування на укладення спірного правочину. Відсутність таких дозволу та згоди підтверджують також сторони у своїх поясненнях. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У п. 2 зазначеної норми зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст. 222 ч. 2 ЦК України, правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Таким чином, позовна вимога щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, укладеного 18.06.2004 року між ТОВ «Ганна-Марія» та [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як встановлено судом в ході розгляду справи, знаходить своє відображення у матеріалах такої (у самому тексті спірного договору), підтверджується [PERSON] «Ганна-Марія» та не заперечується [PERSON] саме позивач спілкувався з представником товариства стосовно істотних умов купівлі-продажу приміщення кафе по вул. Меліоративна 2 в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, досяг згоди по таких умовах, сплатив вартість цього приміщення, отже - був фактичним покупцем такого. З наведеного випливає, що відповідачі, укладаючи 18.06.2004 року спірний правочин Договір купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, насправді вчинили Договір купівлі-продажу будівлі (приміщення кафе) загальною площею 478,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, вул. Меліоративна, 2, покупцем по якому був позивач, а продавцем [PERSON] «Ганна-Марія». Таким чином, повинні застосовуватися правила того правочину, який сторони насправді мали на увазі, що вказує на підставність позовних вимог щодо визначення позивача покупцем будівлі (приміщення кафе) по вул. Меліоративна, 2 в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, а також визнання за позивачем права власності на це приміщення. У відповідності до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Стаття 334 ЦК України встановлює порядок набуття права власності за договором. Згідно п. 3 зазначеної статті - якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. В той же час, порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначений у Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 17.02.2002 року. П. 1.3. цього Положення передбачено, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. З наведеного випливає, що спірний договір був реалізований, а право власності на обєкт такого договору виникло у [PERSON] лише 28.10.2009 року з моменту державної реєстрації цього спірного договору. Таким чином, враховуючи ст. 261 ЦК України, суд вважає підставним твердження позивача щодо початку перебігу строку позовної давності, а саме з 01.02.2010 року, тобто, з дня, коли він дізнався про державну реєстрацію спірного правочину. Окрім наведеного, виходячи із змісту п. 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17.02.2002 року, про яке йшлося вище, суд вважає підставною позовну вимогу щодо зобовязання ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати за позивачем право власності на будівлю (приміщення кафе) загальною площею 478,5 м2, розташовану по вул. Меліоративна, 2 в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області. . З огляду на викладене та

Outcome: approved