Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

У серпні 2007 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 27.06.2006 р. на пр. Героїв у м. Дніпропетровську мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю його та відповідача [PERSON], що керував автомобілем [NUMBER], під час якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. За цим фактом була порушена кримінальна справа, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2007 р. закрита провадженням згідно ст. 6 п. 4 КПК України з нереабілітуючої підстави у звязку з застосуванням акту амністії. Подією злочину позивачеві була заподіяна матеріальна шкода у вигляді витрат на лікування, а також моральна шкода. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача 55.100, 00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 100.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягали з викладених у ньому підстав. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та відсутність вини [PERSON] у заподіянні шкоди позивачеві. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази та матеріали кримінальної справи № 1п-17/07, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що близько 00:20 годин 27.06.2006 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач [PERSON], керуючи належним йому на праві власності технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по пр. Героїв у м. Дніпропетровську від вул. Космічної у напрямку [PERSON], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], заподіявши при цьому останньому тяжкі тілесні ушкодження (к/с № 1п-17/07 а.с. 76-78), внаслідок яких потерпілий на протязі тривалого часу перебував на стаціонарному лікуванні, а у подальшому був визнаний інвалідом ІІ групи (к/с № 1п-17/07 а.с. 70). На підтвердження витрат на лікування позивачем були надані касові чеки на загальну суму 55.100, 00 грн. (а.с. 87-114). 07.07.2006 р. слідчим СВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській обл. за фактом ДТП було порушено кримінальну справу № 69061327, у якій постановою від 25.07.2007 р. відповідач [PERSON] був притягнутий як обвинувачений (к/с № 1п-17/07 а.с. 116). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2007 р. згадана справа була за ініціативою відповідача (к/с № 1п-17/07 а.с. 121, 122) закрита провадженням згідно ст. 6 п. 4 КПК України з нереабілітуючої підстави у звязку з застосуванням акту амністії (к/с № 1п-17/07 а.с. 132), з чим він погодився. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 1167, 1187, 1193 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, окремо зазначених в законі. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідальність за завдану шкоду настає незалежно від вини особи, що її заподіяла, якщо вона не доведе, що така шкода настала внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1193 ЦК України розмір відшкодування зменшується залежно від ступеню вини потерпілого, якщо буде встановлено, що його груба необережність сприяла виникненню або збільшенню шкоди. Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник послалися на те, що вина [PERSON] у заподіянні шкоди позивачеві відсутня, оскільки останній створив йому перешкоду для руху лише в той момент, коли змінив напрямок та швидкість руху і побіг через проїзну частину, а за таких обставин відповідач не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, що підтверджується наявним в матеріалах справи висновком експерта (а.с. 138-140). Разом з тим зазначений висновок суперечить експертному висновку, наявному в матеріалах кримінальної справи № 1п-17/10, за яким перешкода для руху відповідачеві виникла у той момент, коли він побачив пішохода, що поводив себе неадекватно, і з цього часу повинен був вжити заходи для запобігання виникненню можливої екстреної ситуації (к/с № 1п-17/07 а.с. 103, 104). Приймаючи до уваги, що свідки під час розслідування зазначеної кримінальної справи та розгляду даної справи дали різні за змістом показання стосовно адекватності поведінки позивача (к/с № 1п-17/07 а.с. 60, 65/зв, 99, 100), відповідач постійно наполягав на тому, що [PERSON] за зовнішніми ознаками очевидно перебував у стані сильного спяніння (к/с № 1п-17/10 а.с. 18/зв, 58/зв, 112/зв), кримінальна справа відносно відповідача за його власною ініціативою була закрита з нереабілітуючої підстави, суд не вважає відсутність вини [PERSON] у заподіянні шкоди [PERSON] доведеною відповідачем. Крім того, його відповідальність у спірних правовідносинах за цивільним законом настає незалежно від наявності або відсутності вини, оскільки шкода, предявлена до відшкодування, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, що перебувало у його володінні. Разом з тим суд вбачає підстави для зменшення розміру відшкодування зважаючи на те, що заподіяння шкоди відбулося у звязку з грубою необережністю потерпілого. Так, описуючи механізм ДТП, позивач зазначив, що він переходив дорогу та зупинився на розділювальній смузі у звязку з великим потоком транспорту та бажанням привітати футбольних вболівальників, і у цей час на нього здійснив наїзд ззаду автомобіль під керуванням відповідача, який він до цього моменту не бачив (к/с 1п-17/07 а.с. 62, 89). Такі пояснення спростовуються показаннями допитаних під час розгляду даної справи та кримінальної справи № 1п-17/07 свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що позивач йшов по умовній розділювальній смузі, а потім різко змінив напрямок руху та побіг через дорогу безпосередньо перед автомобілем під керуванням відповідача. Крім того, ці пояснення позивача та відповідні їм показання свідка [PERSON] (к/с 1п-17/07 а.с. 65) суперечать висновку додаткової судової медичної експертизи, за яким первісний контакт автомобіля з тілом позивача відбувся з передньо-правого бокового напрямку (к/с 1п-17/07 а.с. 93), що збігається з поясненнями відповідача та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином з фактичних обставин справи випливає, що позивач проявив грубу необережність, оскільки у темний час доби на дорозі, що не має будь-якої розмітки (к/с 1п-17/07 а.с. 4, 48), пересувався пішки по умовній лінії, що розділяє зустрічні потоки транспорту, не менше 100 м згідно його власним поясненням (к/с 1п-17/07 а.с. 62, 89), після чого, не впевнившись у безпеці своїх дій, різко змінив швидкість та напрямок руху і побіг через проїзну частину дороги у напрямку узбіччя перпендикулярно напрямку руху автотранспорту. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне розмір відшкодування матеріальної шкоди зменшити до 15.000, 00 грн. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Є безсумнівним, що внаслідок травмування позивачеві була заподіяна моральна шкода, що виразилася у стражданнях, переживаннях та втратах нематеріального характеру, повязаних з фізичними стражданнями, тривалою госпіталізацією, обмеженням у можливості пересування, інвалідністю, що тягнуть непрацездатність та повну зміну звичного способу життя. Разом з тим суд оцінює заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди як надмірну і вважає за необхідне задовольнити її частково, у розмірі 10.000, 00 грн. Сума відшкодування визначена судом з урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачеві страждань та переживань, а також характеру дій відповідача. Крім того, судом враховано, що моральна шкода була заподіяна позивачеві неумисними діями відповідача, а також з фактичних обставин справи вбачається, що виникнення такої шкоди було головною мірою обумовлене його власною грубою необережністю. Оскільки позивач від судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідача в доход держави пропорційно задоволеній частині позовних вимог, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 1, 2) стягуються на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial