Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що позивач з 04.11.2009 року працювала на ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика» на посаді комірника. Але, 16.02.2010 року позивача було звільнено у звязку із скороченням штату робітників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Дане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки вона у шлюбі не перебуває та сама виховує й утримує малолітню дитину - [PERSON], [INFO], а тому вона є одинокою матерю. Позивач вважає, що відповідно до вимог ч.3 ст.184 КЗпП України відповідач не мав права її звільняти, а повинен був у разі скорочення чисельності працівників перевести її на іншу роботу на даному підприємстві, але їй жодних пропозицій з боку відповідача не пропонувалося. Посилаючись на зазначені обставини просить суд поновити її на роботі у попередній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.02.2010 року по день поновлення на роботі. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, та позивач додатково пояснила, що при прийомі на роботу вона вказувала про те, що сама виховує малолітню дитину у звязку із чим в її особової картці було зроблено запис що вона розлучена та має сина [PERSON], 28.06.2004 року. Крім того, при ознайомленні її 16.12.2009 року з наказом про скорочення, вона заявляла про те, що вона є одинокою матерю та не може бути скорочена, але посадові особи відділу кадрів зазначили, що це положення на неї не розповсюджується. Також позивачем у судовому засіданні було надано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 01.10.2010 року, сума якого склала 7974 грн. 51 коп. за 227 календарних днів. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання не повідомив та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За клопотанням позивача, представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. До суду також надійшли письмові заперечення від відповідача, в яких він посилається на не визначеність терміну «одинока мати» в трудовому законодавстві та на те, що позивач не повідомила відповідача ані при прийомі на роботу, ані при попередженні про наступне звільнення, про те, що батько дитини не приймає участь у її вихованні, а тому відповідач вважає, що звільнення [PERSON] з роботи було проведено з дотриманням діючого законодавства та просить повністю відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, що є у матеріалах справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 04.11.2009 року було прийнято на роботу до ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика» у відділ збуту на посаду комірника відповідно до наказу №139 від 04.11.2009 року, а 16.02.2009 року її було звільнено з посади наказом № 20 від 16.02.2010 року, у звязку із скороченням штату робітників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудової книжки та копією останнього наказу. Відповідно до копії наказу Генерального директора ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика» № 917 від 08.12.2009 року «Про скорочення штатів» та додатку № 1 до нього, випливає, що з 11.02.2010 року було скорочено дві одиниці комірника у відділі збуту, про що [PERSON] була попереджена 16.12.2009 року. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (для розрахунку виплат на випадок безробіття) № 709 від 04.06.2010 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 35 грн. 13 коп. на один календарний день. Згідно із наданої відповідачем копії особової картки на імя [PERSON] від 04.11.2009 року, в розділі «Сімейний стан» є запис: «розлучена, 15.01.2009 року, син - [PERSON], 28.06.2004 року». Згідно із свідоцтва про одруження, виданого відділом РАГС Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 25.10.2003 року, випливає, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.10.2003 року, про що було зроблена відповідна актова запис № 656. Згідно із свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 08.07.2004 року, [PERSON] народився 28.06.2004 року та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 15.01.2009 року Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що було зроблено актовий запис №11. Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2006 року з [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 250 грн. 00 коп. на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [PERSON], [INFO] починаючи з 21.02.2006 року, та було видано відповідний виконавчий лист. Згідно із довідки виданої КП ВРЕЖО № 11 від 27.09.2010 року, [PERSON] не мешкає разом із [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 01.10.2010 року становить 7974 грн. 51 коп., та була розрахована виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 35 грн. 13 коп. на один календарний день за 227 календарних днів вимушеного прогулу. Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно із ч.3 ст.184 КЗпП України, звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. В КЗпП України, який регулює трудові правовідносини, немає визначення поняття «одинокої матері», тобто не визначено критерії за якими працівник набуває цього статусу, але ці критерії визначені в Законі України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР, який також регулює трудові правовідносини. Так відповідно до п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки», зазначено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері, яка виховує дитину без батька. Згідно із ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Таким чином, суд вважає, що в даному випадку можливо застосувати аналогію закону стосовно визначення поняття «одинокої матері» та вважає, що одинокою матерю є особа, яка виховує дитину без батька. Крім того, в п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, визначено, що одинокою матерю є жінка, яка виховує та утримує дитину сама. Таким чином, виходячи з наведеного та аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] є одинокою матерю в контексті трудових правовідносин, оскільки сама виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. Посилання відповідача на те, що позивачка не повідомила його що батько дитини не приймає участь у її вихованні, суд вважає неспроможними, оскільки в особової картці на [PERSON], яку надав відповідач в розділі сімейний стан зазначено, що остання не перебуває у шлюбі та із членів сімї має лише сина [PERSON], [INFO]. Таким чином суд вважає, що цих даних достатньо для того щоб відповідальні посадові особи відповідача мали змогу зробити відповідні висновки та у разі необхідності ці данні ретельніше перевірити. Суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] є одинокою матерю, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, а ч.3 ст.184 КЗпП України забороняє звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням, тому наказ № 20 від 16.02.2010 року, в частині звільнення [PERSON] відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату робітників, є незаконним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України, випливає, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, та при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі та на її користь потрібно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з розрахунку наданого позивачем за період з 17.02.2010 року по 01.10.2010 року, тобто на час винесення рішення по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved