Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни». На підставу своїх вимог спирається на те, що позивач відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. є дитиною війни. Згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 р. позивачеві повинна виплачувати\-ся щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до п. 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах» від 30 квітня 2002 року № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, виплата надбавки до пенсії мала здійснюватися відповідачем. Всупереч положенням статті 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийняті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 17 статті 77 та статтею 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року та пунктом 12 ста\-тті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» 19.12.2006 року дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 та 2007 роки відповідно. Пунктом 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року положення статті 6 Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу було обмежено. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22.05.2008 р. положення, що призупиняли дію статті 6 Закону, були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. Таким чином, відповідач зобов'язаний був здійснювати виплату належної позивачеві допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за 2007 та 2008 роки. Відповідно до положення ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Частиною 20 ст. 1 Бюджетного кодексу України визначено, що Закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державно бюджету України протягом бюджетного періоду. Як зазначалося вище, положення ст. 22 Конституції України передбачають заборону звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Зупинення Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дії ст. 6 Закону на 2006 рік було грубим порушенням положень Основного закону України. Тому позивач вважає, що відповідач зобов'язаний був керуватись Конституцією України як законом прямої дії та здійснити нарахування державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків і за 2006 рік також. З цих же міркувань виходив Конституційний Суд України, ухвалюючи Рішення №10-рп/2008 від 22.05.2008р., зокрема в п. 5.4, якого встановлено, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняючи їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони». Позивачем було направлено письмове звернення до відповідача з вимогою здійснити нарахування належної йому, як дитині війни, соціальної державної допомоги у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за 2006-2008 роки та забезпечити їх виплату. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач, як орган владних повноважень, відмовив позивачеві у його гарантованому Конституцією України та ст. 6 Закону праві. Позивач вважає, що відмова відповідача є незаконною, оскільки відповідно до частини 2 статті 3 Закону Україні «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. В свою чергу, згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті позивачеві соціальної державної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону, як вважає позивач, є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Розмір підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає: зі січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. На 2008 рік: з січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. На 2009 рік: з січня - 498 гривень, з 1 листопада - 573 гривні. Таким чином, сума невиплаченої державної соціальної допомоги за 2007 - 2009роки становить: (4809+5793+6126)х30%:100= 5018 гривень 40 копійок, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву в якій позов підтримав та просив справу слухати без його участі. Представник відповідача [PERSON] пенсійного фонду України в Маньківському районі в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: позивач відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. є дитиною війни. Згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 р. позивачеві повинна виплачувати\-ся щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Позивачем було направлено письмове звернення до відповідача з вимогою здійснити нарахування належної йому, як дитині війни, соціальної державної допомоги у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за 2006-2008 роки та забезпечити їх виплату. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач, як орган владних повноважень, відмовив позивачеві у його гарантованому Конституцією України та ст. 6 Закону праві. Позивач вважає, що відмова відповідача є незаконною, оскільки відповідно до частини 2 статті 3 Закону Україні «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. В свою чергу, згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті позивачеві соціальної державної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону, як вважає позивач, є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Розмір підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає: зі січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. На 2008 рік: з січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. На 2009 рік: з січня - 498 гривень, з 1 листопада - 573 гривні. Таким чином, сума невиплаченої державної соціальної допомоги за 2007 - 2009роки становить: (4809+5793+6126)х30%:100= 5018 гривень 40 копійок. Відповідно до п. 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затверджен\-ня Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах» від 30 квітня 2002 року № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених за\-конодавством. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуться замість пенсії підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія норм закону, які передбачали вищевказані виплати була призупинена. Рішенням Конституційного Суду України № б - рп від 09 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 46 депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст. 29, 36 ч. 2, ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п. 7,9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41,43,44,45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) положення п. 12 ст. 71, ст. 111 Закону України, якими встановлено, що на 2007 рік зупинено дію положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року дійшов висновку, що зупинення законом України «Про Державний бюджет України» дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій та гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст. 1, 3 ч. 2, ст. 6 ч. 2, ст. 8, ч. 2 ст.19, ст. 21, 22, п. 1 ч. 2 ст. 92, ч. 1, 2, 3 ст. 95 Конституції України. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Стаття 8 Конституції України встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть, бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. З огляду на вищенаведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів України над урядовими нормативно-правовими актами, при вирішенні даного спору необхідно застосувати саме ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Тому позов в частині визнання відмови відповідача щодо виплати позивачеві щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком протиправною та зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії та провести виплату за період часу з 2006 року по 2008 рік підлягає до часткового задоволення, тобто термін з якого відповідач повинен нараховувати дану соціальну допомогу слід обраховувати з 09.07.2007 року, з дня вступу в силу рішення Конституційного суду України № 6-рп п від 09 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 46 депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст. 29, 36 ч. 2, ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п. 7,9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік». Але з урахуванням вимог ст. 257 ЦК України строк з якого відповідач повинен нараховувати дану соціальну допомогу слід обраховувати з 02.08.2007 року тобто в межах загального трирічного строку позовної давності. Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії та провести виплату за 2008 рік то в цій частині позов підлягає до часткового задоволення, так як згідно відповіді, яку отримав позивач від відповідача йому в 2008 році проводилася частково виплата соціальної допомоги, як особі, що підпадає під дію Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 10% мінімальної пенсії. Також згідно із Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідного до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними). Таким чином, із 1 січня по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» тобто термін з якого відповідач повинен нараховувати дану соціальну допомогу за 2008 рік слід обраховувати з 22.05.2008 року, з дня вступу в силу рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними), за виключенням 10 відсотків мінімальної пенсії за віком виплачених в 2008 році, згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Щодо позовних вимог в частині зобовязання відповідача забезпечити виплату позивачеві соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком згідно закону України «Про соціальний захист дітей війни» то в цій частині слід відмовити, оскільки при задоволені позовних вимог щодо зобовязання нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, тим самим охоплюються позовні вимоги позивача в повному обсязі в тому числі про зобовязання забезпечити виплату даної допомоги. Судові витрати, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved