Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення сум інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Герцаївського районного суду від 14 листопада 2008 року, з відповідачки на її користь стягнуто 138505 грн. 69 коп. в рахунок спадкового майна після смерті [PERSON] та судові витрати по справі, а всього 141441 грн. 33 коп. Оскільки відповідачка у добровільному порядку кошти їй не повернула, тобто рішення суду не виконала, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідачки суму інфляційних нарахувань та процентів річних за період після закінчення строку добровільного виконання рішення, а саме, за період 01.04.2009 року по 01.06.2010 року, а також стягнути з відповідачки на її користь понесені нею судові витрати та витрати з оплати послуг з юридичної допомоги. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники відповідачів проти позову заперечували з тих підстав, що з прийняттям судового рішення цивільні права та обов'язки позивача за попереднім позовом (судовим рішенням) стосовно відповідачки припинилися. Статтею 625 ЦК України врегульовано питання стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних та відсотків за зобовязаннями які в свою чергу не охоплюється стягненням коштів в рахунок спадкового майна, тобто не є грошовим зобов'язанням до яких можуть бути застосовані наслідки передбачені вказаною норму Закону. Крім того, процес виконання судового рішення унеможливлює застосування ч.2 ст. 625 ЦК. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2008 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2006 року виданого Герцаївською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] в частині отримання спадково майна від [PERSON], коштів в розмірі 2/3 частин спадщини [PERSON] та стягнуто з [PERSON] (відповідачки за вказаним позовом) на користь [PERSON] (позивачки за даним позовом) коштів на суму 138505 грн. 69 коп., стягнуто на її користь судові витрати та витрати по юридичній допомозі, а всього 141441 грн. 33 коп. 2 березня 2009 року на підставі рішення суду видано виконавчий лист, а 10 березня 2009 року державним виконавцем виконавчої служби Герцаївського РУЮ було відкрито виконавче провадження та надано боржнику (відповідачці) строк для добровільного виконання рішення суду до 17 березня 2010 року, однак стягнення за вищевказаним судовим рішенням не проведене. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з викладеного вбачається, що особа (кредитор) має право вимагати від боржника сплатити йому суми боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних за умов, що :1) має місце прострочення сплати суми боргу ; 2) сама сума боргу має бути наслідком зобовязання. Поняття зобов'язанням визначено статтею 509 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з рішення суду (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що неправомірне утримання суми боргу та його неповернення в т.ч. і за рішенням суду незалежне від предмету позову за яким особа попередньо звернулася до суду за захистом свого права, є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і є зобов'язання боржника сплатити кредитору суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу є способами захисту майнового права та інтересу кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат понесених ним від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, оскільки по справі достовірно встановлено, що з часу якій настав після добровільного виконання відповідачкою рішення суду, тобто з 1.04.2009 року по 1.06.2001 року (період часу вказаний позивачем у позовній заяві) грошові кошти (борг) позивачці не повернуто, то суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню в звязку з чим, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України на користь позивачки з відповідачки слід стягнути проценти у загальній сумі 4952 грн.38 коп., а саме: 141441 грн. 33 коп. х 3 %: 365 х 426 (кількість календарних днів у періоді прострочення повернення боргу з 01.04.2009 р. по 01.06.2010 р.) = 4952 грн. 38 коп. Збитки за не виконання відповідачкою грошових зобов'язань за рішенням Герцаївського районного суду від 14 листопада 2008 року, що спричинені позивачці інфляцією, становлять 15699 грн. 99 коп. (період з 01.04.2009 р. по 01.04.2010 р.), а саме: 141441 грн. 33 коп. х 100,9 % х 100,5 % х 101,1 % х 99,9 % х 99,8 % х 100,8 % х 100,9 % х 101,1 % х 100,9 % х 101,8 % х 101,9 % х 100,9 % (індекси інфляції за період з 01.04.2009 р. по 01.04.2010 р.) - 141441 грн. 33 коп. = 15699 грн. 99 коп. Оскільки у позовній заяві позивачки та підтримано її представниками в судовому засіданні ці збитки (інфляційні витрати та 3% річних) визначено за період з 01.04.2009 року по 01.04.2010 року та з 01.04.2009 року по 01.06.2010 року відповідно, виходячи з припису ч. 1 ст. 11 ЦПК України, вищезазначені збитки на користь позивачки підлягають стягнення з відповідачки саме за вказаний період та у вказаній сумі. Посилання представників відповідачки на те, що ч. 2 ст. 625 ЦК України не розповсюджується на спадкові правовідносини, та й сам процес виконання судового рішення унеможливлює застосування статті 625 ЦК, суд вважає безпідставними і такими що не узгоджуються з нормами Закону про яких суд зазначив у описовій частині рішення. Крім того, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачки\~на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 206 грн. 52 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та 1500 грн. за отриману правову допомогу. На підставі ст. 509, ч.2 ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved