Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

05.07.2010р. позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.1), обґрунтовуючи вимоги тим, що з листопада 1999 року по квітень 2009 року вона перебувала з відповідачем в фактичних шлюбних стосунках, за час яких 24.08.2001р. народився син - [PERSON], який з квітня 2009 року перебуває на її утриманні. Через непорозуміння в їх сімейних стосунках 06.04.2009р. позивачка припинила сімейні стосунки з відповідачем. З цього часу він добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у зв'язку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання сина [PERSON]. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги і просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснивши при цьому, шо з часу припинення фактичних шлюбних сосунків з позивачкою він теж піклується про сина як і його мати, купує йому одяг, подарунки, влітку організує сину відпочинок на морі. Відповідач також зазначив, що їх син більшість часу проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, взявши до уваги визнання відповідачем позову, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з листопада 1999 року по квітень 2009р. знаходилися в фактичних шлюбних стосунках, за час яких 24.08.2001р. народився син - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія 1-ЖД №215734, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області 24.06.2010р. (а.с.2), в якому у відомостях про батька зазначено, що відповідач є його батьком, а також довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Савранського районного управління юстиції Одеської області від 15.07.2003р. за вих. №178/04-71 про те, що відповідач визнаний батьком [PERSON], який народився 24.08.2001р. в громадянки [PERSON], запис акта №50 від 14.09.2001р. в Відділі РАГС Савранського районного управління юстиції Одеської області (а.с.З). Згідно свідоцтва про шлюб, серія 1-ЖД №103405, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області 06.06.2009р., [PERSON] зареєструвала 06.06.2009р. шлюб з [PERSON], після реєстрації якого взяла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.4). Згідно тверджень позивачки син повністю знаходиться на її утриманні і вихованні, відповідач матеріальної допомоги на його утримання в добровільному порядку не надає. З довідки, виданої виконкомом Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 24.06.2010р. №1099, вбачається, що [PERSON]. [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] (а.с.5). Відповідач позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів визнає, згоден виплачувати аліменти на сина, однак не згодний, щоб кошти поступали в розпорядження позивачки, через те, що вона буде використовувати їх на свої потреби, а зважаючи на те, що син більшості своєї перебуває на його утриманні, тому вважає, що було б доцільно, щоб кошти поступали на особистий рахунок дитини (а.с.14). Згідно з вимогами ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 цього кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ч.І ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з наведеного, а також з того, що відповідач не надає постійної належної матеріальної допомоги на утримання свого сина [PERSON], суд вважає вимоги позивачки обгрунтованими. При цьому, суд враховує визнання відповідачем позову, що не суперечить вимогам ч.2 ст.31 ЦПК України, те, що відповідач здоровий, отримує пенсію, непрацездатних батьків або інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, у нього не має, відсутність інших обставин, які б мали істотне значення при визначенні розміру аліментів, а також те, що дитина [PERSON], на утримання якого стягуються аліменти, не працює, майна у порядку спадкування чи за договором дарування, що дає йому достатні кошти, щоб утримувати самого себе, немає. Суд не бере до уваги вимогу відповідача про те, що він згоден платити аліменти на особистий рахунок дитини, оскільки відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Положеннями абзацу 3 ч.2 цієї ж статті встановлено, що неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України. Так, згідно з нормами ч.1 ст.31 ЦК України. Арсентій, якому виповнилося 9 років, є малолітньою особою і має право самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. тобто такі правочини, які задовольняють його побутові потреби і відповідають його фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосуються предмета, який має невисоку вартість, а також має право здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної творчої діяльності, що охороняються законом. Тому, з урахуванням наведеного аліменти повинні сплачуватися матері дитини, яка його утримує, виховує та дбає про нього. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд також роз'яснює, що ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. При зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів згідно п.5 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» позивачка є звільненою від сплати державного мита. Також згідно з п.4 ч.З ст.81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.З ст.88 ЦПК України). Виходячи з наведеного, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору та ІТЗ при подачі позову до суду про стягнення аліментів, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі, тому їх слід стягнути із відповідача в дохід держави, а саме: судовий збір в сумі 51,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved