Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві зазначає, що 29 серпня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1269, в період якого 21 жовтня 2009 року в них народився син [PERSON]. Одруження виявилось невдалим. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення сімї, не займався вихованням дитини. З осені минулого року подружжя проживає окремо один від одного. Спроби для примирення до позитивного результату не привели. Окрім того, відповідач ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, матеріальної допомоги не надає. У зв'язку із цим, просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з матірю, стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач , зменшивши позовні вимоги просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 300 грн. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розлучення, оскільки примирення неможливе та визнав позовні вимоги щодо розміру аліментів на суму 300 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 2008 року. Судом встановлено, і сторони цього не оспорюють, що їх спільне подружнє життя фактично припинене. Перспектив для збереження сімї та налагодження стосунків за встановлених судом обставин немає. Згідно ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. З досліджених в судовому засіданні Постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.08.2010 року, вбачається, що в діях громадянина [PERSON] формально вбачаються ознаки злочину передбаченого ст. 125 КК України, але так як тілесні ушкодження нанесені громадянці [PERSON] не значні, а дані заяви розглядаються не інакше як судами за заявою потерпілого, дізнання та попереднє слідство не проводиться, а тому в порушенні кримінальної справи по даному факту відмовлено. Суд, приходить до переконання, що [PERSON] вчиняв протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо своєї дружини, [PERSON], що є підставою, для розірвання шлюбу між подружжям протягом одного року після народження дитини. Суд вважає, що шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. З дослідженого судом свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON], встановлено, що його батьком є [PERSON]. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. З ст. 181 СК України, способом виконання батьками обов'язку утримування дитини, за рішенням суду є аліменти які присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Факт ухилення батька від виконання своїх батьківських обовязків, в частині надання матеріальної допомоги своїй неповнолітній дитині встановлений судом і не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливій дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача можу визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, у позивача немає даних про те, де працює відповідач, тобто існує думка, що він має мінливий дохід, а тому аліменти слід стягувати з нього у твердій грошовій сумі. Таким чином, предявлений позов не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. ст. 84, 112, 84, 180, 181, 183, 184 СК України,

Outcome: approved