Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

20.07.2010р. позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини (а.с.4), мотивуючи вимоги тим, що 08.11.2008р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого має сина [PERSON]. [INFO], який знаходиться на її утриманні та вихованні. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися через його безпідставну підозру щодо її подружньої невірності, що породжувало напругу в їх стосунках, до того ж відповідач систематично влаштовував сварки, під час яких принижував людську гідність позивачки. Також були випадки фізичного насилля з боку відповідача, тому позивачка вирішила розірвати такий шлюб, оскільки подальше проживання з відповідачем однією сім'єю є недоцільним, у зв'язку з чим звернулася до суду з наведеним позовом. В судовому засіданні позивачка доповнила свої вимоги та просила суд після розірвання шлюбу залишити незмінним її прізвище «Ковальчук» (а.с.19), позов просила задовольнити, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.20, 21, 24, 27), про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не подав. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.І ст.224 цього кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуя повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення, про що Савранським районним судом Одеської області, відповідно до ч.І ст.225 ЦПК України, постановлена ухвала від 19.10.2010р. про заочний розгляд даної цивільної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що громадянин [PERSON], який народився 22.02.1985р., і громадянка [PERSON], яка народилася 01.02.1986р., зареєстрували шлюб 08.11.2008р., про що в Книзі реєстрації шлюбів 2008 року листопада місяця 08 числа зроблено відповідний запис за №06; після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія -ЖД №082095, виданим Виконкомом Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області 08.11.2008р. (а.с.9). Шлюб перший. Від шлюбу у подружжя [PERSON] і [PERSON] 06.07.2009р. народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія 1-ЖД 82500, виданим Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 15.07.2009р. (а.с.8). У судовому засіданні позивачка підтвердила, що до червня 2010 року вона з сином та відповідачем проживали разом в м.Одеса, а з червня цього року і по теперішній час - окремо. Сімейні стосунки з відповідачем вони припинили, збереження сім'ї стало неможливим через його безпідставну підозру щодо її подружньої невірності. Відповідач постійно принижував позивачку, щодня говорив, що вона «ніхто», дорікав їй за те, що вона не працює, а сидить у відпустці по догляду за дитиною, а після того, як позивачка влаштувалася на роботу у Приморський районний відділок міліції м.Одеса, систематично влаштовував вдома сварки, під час яких принижував її людську та жіночу гідність. Крім того, з боку відповідача часто були випадки фізичного насилля над позивачкою. За таких обставин позивачка на примирення категорично не згодна, збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам їхнього сина. Також позивачка пояснила, що в даний час вона проживає з сином в с.Бакша, Савранського району, Одеської області, який знаходиться на її утриманні та вихованні, що підтверджується довідками, виданими виконкомом Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 16.07.2010р. №№274, 275 (а.с.5, 6), при цьому відповідач жодного разу за цей час не з'явив бажання поспілкуватися з сином та не поцікавився його життям, а тому вимога позивачки щодо визначення місця проживання сина біля неї до його повноліття є законною і обгрунтованою. Частиною 10 ст.7 СК України встановлено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Способом захисту сімейних прав та інтересів є зокрема припинення правовідношення (п.З абз.2 ч.2 ст. 18 цього кодексу). Так, відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.І ст. 110 СК України). Частиною 3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст. 112 цього кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуя наведені положення закону, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а також інтересам їхнього сина, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як встановлено ч.І ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимога позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «Ковальчук» після розірвання шлюбу теж підлягає задоволенню. Суд також роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.І ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивачка при зверненні до суду сплатила державне мито в сумі 8,50грн. (а.с.2) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00грн. (а.с.1), а тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved