Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом в обґрунтування якого зазначає, що він з січня 2001 року по червень 2010 року працював в зоні посиленого радіоекологічного контролю в селищі Іршанськ, який відповідно до Переліку населених пунктів , затвердженого Постановою КМУ № 106 від 23.07. 1991 року та розпорядженням Кабінету Міністрів України № 17 від 12.01. 1993 року віднесений до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивач посилається на те, що йому не були проведені в повному обсязі виплати передбачені ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення його прав. Він отримував грошову допомогу у твердій сумі відповідно до Постанови КМУ № 836 від 26.07. 1996 року, а не суми, які передбачені законом, що призвело до порушення його прав, оскільки Закон має пріоритетне значення перед Постановою Кабінету Міністрів України. За вказаних обставин позивач просить суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідача-на його користь 19863 грн. 15 коп. доплати, відповідно до ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період його роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 1 липня 2007 року по 30 червня 2010 року та витрати по справі. В судове засідання позивач та його представник не прибули, надіславши заяву в якій просять справу розглянути у їх відсутності, що заявлений позов вони підтримують. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи свого представника в судове засідання не направив, надіславши листа в якому просить справу розглянути у відсутності представника відповідача, що заявлений позов відповідач не визнає та надав суду заперечення проти позову. Дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у період з 1 липня 2007 року по 30 червня 2010 року працював в філії « Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ЗАТ « Кримський титан», який розташований на території, яка відповідно до постанови КМУ від 23 липня 1991 року із змінами та доповненнями, віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає, що доплата громадянам, які працюють на територія) радіоактивного забруднення, провадиться в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Позивач же, відповідно до довідки наданої філією « Іршанський гірничу збагачувальний комбінат» ВАТ Кримський титан, отримував доплату в розміру відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07. 1996 року № 836 « Пре компенсацію виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які значно менші ніж передбачені Законом. Дію ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 та 2008 роки було призупинено Законом України « Про державний бюджет на 2007 рік та Законом України « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» , але Рішеннями Конституційного Суду України від 9.07. 2007 року та 22.05. 2008 року зупинення дії вищезгаданих законів в частині виплати компенсацій допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було визнав: неконституційними. Визнані неконституційними положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки втрачають чинність з дня ухвалення рішень Конституційний Судом України. Суд вважає, що посилання відповідача в заперечені проти позову на дію Постанови КМУ від 26.07. 1996 року № 836 « Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставними з наступних підстав. Відповідно до Конституції України в Україні проголошено демократичною, соціальною, правовою державою ( ст. 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю : Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов2язком держави ( ст.. 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст. 22). Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішення даного спору, застосуванню підлягає саме ст. З9 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови Кабінету Міністрів України. За вказаних обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості ст. 39 вищевказаного закону, за період з 1 липня по 9 липня 2007 року та з 1 січня по 22 травня 2008 року задоволенню не підлягають за безпідставністю, а підлягають задоволенню з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 30 червня 2010 року, тобто з часу поновлення їх дії Конституційні: Судом України. Позивач в позовній заяві провів розрахунки з 1 липня 2007 року та з 1 травня 2007 року, в той час коли рішеннями Конституційного Суду України вказані норми закон; були поновлені лише 9 липня 2007 року та 22 травня 2008 року, тобто до вказаних дат відповідними Законами України « Про державний бюджет» вони були зупинені. За вказаних обставин доплата відповідно до ст. 39 Закону з 1 по 9 липня 2007 року та з 1 по 22 травня 2008 року повинна була проводитись лише на підставі постанови КМУ Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19378 грн. 32 коп. із розрахунку: За 2007 рік ( з 9 липня) ( 440x3)-( 440: 30 х8)+ 460x3) -21,03 =2561, 64 грн. За 2008 р. ( з 22 травня) ( 525x5) - ( 525 : 30 х 21) + (545x2) + 601 хі) -31.30 =3921,20 грн. За 2009 р. ( 605х3)+(625х3)+(630х3)+(650х 1 )+(744х2) -53,81 = 7664.19 За 2010 р. (869хЗ)+(884хЗ)-27,71 = 5231,29. Всього: 19378,32 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із того, що позивач звертаючись до суду не платив судовий збір так як він є постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС і відповідно до Декрету КМУ він звільняється віт сплати мита при зверненні до суду, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь держави. При зверненні до суду позивач сплатив витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial