Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючі свої вимоги тим, що 24 грудня 2009 року він уклав із відповідачем [PERSON] позики (в подальшому [PERSON]), відповідно до якого передав [PERSON] 6000 доларів США, а останній зобовязався повернути йому цю суму до 24 червня 2010 року, а частину суми в розмірі 1000 доларів США до 24 лютого 2010 року. Відповідач надав також розписку про отримані у позивача гроші. Відповідач у строк виконання зобовязання 24 лютого 2010 року не повернув 1000 доларів США, а також до 24 червня 2010 року не повернув позичені кошти взагалі. За таких обставин [PERSON] просить також стягнути на його користь з [PERSON] основний борг за [PERSON] за невиконання відповідачем своїх зобовязань за [PERSON] в сумі 47\~460 грн., що еквівалентно 6000 доларів США за курсом НБУ та штраф, нарахований відповідно до п.6.2. [PERSON] в розмірі 1200 доларів США, що еквівалентно 9492 грн., а також розрахованим відповідно до ст. 625 ЦК України індекс інфляції в розмірі 427 грн. 14 коп. та три проценти річних від простроченої суми станом на 25.06.2010 року в розмірі 471 грн. 99 коп. Позивач, посилаючись на п.1 ст. 1048 ЦК України, просить стягнути також проценти від суми позики, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 1612 грн. 66 коп. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи тим, що [PERSON] 24 грудня 2009 року не мав права укладати із ним [PERSON] позики, предметом якого є іноземна валюта, оскільки він не мав права на здійснення операцій з валютними цінностями без відповідної ліцензії, передбаченої Декретом Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, тому що право на отримання ліцензії на операції з іноземною валютою мають тільки юридичні особи. Крім того [PERSON] вважає, що [PERSON], передавши у борг грошові кошти у іноземній валюті, порушив припис ст. ст. 533, 1046 ЦК України. Тому, посилаючись на ч.1 ст. 203 та ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, просить визнати вказаний [PERSON] недійсним. Вказані позови були обєднані в одне провадження 20 серпня 2010 року. [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позов [PERSON] повністю підтримав, просив його задовольнити та стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 47\~660 грн., суму штрафу в розмір 9492 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 741 грн. 99 коп., проценти від суми позики в розмірі 1612 грн. 66 коп., та індекс інфляції в розмірі 427 грн. 14 коп., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, просив відмовити в його задоволенні. [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали повністю просили визнати договір позики іноземної валюти від 24 грудня 2009 року, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] позики, укладеного 24 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 6000 доларів США. Відповідно до п. 4.2. [PERSON] остаточною датою повернення позики визначено 24 червня 2010 року. Відповідно до п. 4.1. [PERSON] [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] 1000 доларів США до 24 лютого 2010 року. [PERSON] передбачено штраф у розмірі 20 відсотків від розміру позики у разі порушення [PERSON] строку повернення позики. Вказаний [PERSON] закріплений підписами обох сторін. Крім того, [PERSON] надав розписку про отримання ним у [PERSON] грошових коштів та власноруч вказав дату їх повернення 24 червня 2010 року. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що надана суду розписка, складена ним власноручно. Факт надання зазначених коштів [PERSON] та отримання їх [PERSON] не заперечувався сторонами, отже, відповідно до діючого законодавства, не підлягає доказуванню. [PERSON] позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом зазначеного договору. Таким чином, укладений у письмовій формі [PERSON], за яким сторони домовилися про всі істотні умови позики та розписка [PERSON], яка є також договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідають змісту ст. 1047 УК України. В силу ст. 1049 ЦК України [PERSON], як позичальник, зобов'язаний повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] цього обовязку не виконав. Основний борг відповідача за [PERSON] складає 47 460 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 6000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, проценти в сумі 1612 грн. 66 коп., позивачем нараховані на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно з вимогами ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Станом на 25 червня 2010 року три проценти річних від простроченої суми складають 471 грн. 99 коп., сума індексу інфляції за весь час прострочення 427 грн. 14 коп. Твердження [PERSON] про не відповідність вимогам закону [PERSON] через те, що предметом [PERSON] є іноземна валюта, а [PERSON] не мав відповідної ліцензії на проведення операцій із іноземною валютою, суперечить ст. 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93. Так, пунктом 4 ст. 5 вказаного Декрету визначено перелік операцій, які потребують індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. В цьому переліку відсутні операції по наданню позики у іноземній валюті фізичними особами (резидентами) один одному. Крім того, за нормами Цивільного Кодексу України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, сума ж позовних вимог [PERSON] виражена в національній валюті. Таким чином, укладений між сторонами [PERSON] відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому він є дійсним правочином, тобто відсутні підстави для визнання даної угоди недійсною. За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1048, 1050 ЦК України, як такі, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні; зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в силу ст. ст. 203, 533 ЦК, Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 України. З [PERSON] на користь позивача слід стягнути борг за [PERSON] позики 59 463 грн. 79 коп., із яких: основна сума боргу в сумі 47\~660 грн., штраф в сумі 9492 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 741 грн. 99 коп., проценти від суми позики в сумі 1612 грн. 66 коп. та індекс інфляції в сумі 427 грн. 14 коп.. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути документально підтверджені, судові витрати понесені позивачем.

Outcome: approved