Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання правочину купівлі-продажу будинку №35 по вул.Перемоги в с.Пеньків Костопільського району, укладеного в 2001 році між нею та [PERSON], дійсним та визнання права власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, подав І суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. На адресу суду направила заяву про те, що не заперечує проти реєстрації права власності на будинок №35 по вул.Перемоги в І с.Пеньків Костопільського району за позивачкою. З огляду на правовідносини сторін, з урахуванням ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає, що j визнання відповідачами позову суперечить закону, тому відмовляє у прийнятті визнання [ відповідачами позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов І задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, предметом договору купівлі-продажу, який укладено в усній формі та нотаріально не посвідчено, є житловий будинок №35, який знаходиться за адресою: Рівненська область, Костопільський район, с.Пеньків, вул.Перемоги. Відповідно до 4.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов , договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з конкретного змісту ч.2 ст.220 ЦК України, вказана норма передбачає можливість визнання дійсними договорів, які підлягають лише нотаріальному посвідченню, і не передбачає можливість визнання дійсними договорів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.55 Закону України «Про нотаріат», ч.2 ст.182 ЦК України правочини щодо нерухомості підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Згідно з ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Тому правові підстави, передбачені ст.220 ЦК України, для визнання судом дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №35 на вул.Перемоги в с.Пеньків Костопільського району Рівненської області та визнання права власності на вказаний житловий будинок за позивачкою відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed