Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

У червні 2009 року ЗАТ «СТ «Інгосстрах» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування у порядку регресу страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27 квітня 2008 року по вул. Дніпровська м. Павлограда Дніпропетровської області за участю автомобілів «ВАЗ -2105» реєстраційний № 17253АВ під керуванням [PERSON] та «ВАЗ-210994» реєстраційний № АЕ 6521ВТ, що належить [PERSON], з вини відповідача [PERSON], що підтверджується постановою Павлоградського міськрайонного суду від 05 травня 2008 року, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілю «ВАЗ-2105» реєстраційний № 17253АВ є [PERSON] У зв'язку з тим, що на підставі доручення [PERSON] передав керування автомобілем [PERSON], його було притягнуто до адміністративної відповідальності за передачу права керування, як не маючому права керування таким транспортним засобом. На підставі автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 29.04.2008 року вартість відновлювального ремонту складає 4629,90 грн. та безумовна франшиза складає 1 % від страхової суми, а саме 405,00 грн. У зв'язку з цим розмір страхового відшкодування за умовами договору становить 4224,90 грн., яке було виплачене вигодонабувачу - Приватбанку. Тому ЗАТ «СК «Інгосстрах» просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на його користь у порядку регресу розмір сплаченої [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 4224,90 грн. (а.с.3-4). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2010 року позовні вимоги ЗАТ «СК «Інгосстрах» задоволено частково, на користь стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4224,90 грн. та судові витрати по справі (а.с.82-84). В апеляційній скарзі (а.с.89-91) [PERSON] просить рішення суду змінити, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки: - суд проігнорував клопотання відповідача про відкладення слухання справи у звязку з відсутністю у неї представника чим порушив вимоги ст.12 ЦПК України; - власник автомобіля [PERSON] надав довіреності на право керування ним багатьом особам та не цікавився долею автомобіля; - на момент скоєння ДТП право керування автомобілем належало як мінімум чотирьом особам; - єдиною та безпосередньо винною у скоєнні ДТП особою є відповідач [PERSON]; - спірні відносини не можуть регулюватись ст.1187 ЦК України, бо стосуються регресної виплати. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги за рахунок лише відповідача [PERSON], суд першої інстанції встановив, що власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], який згідно довіреності від 18 червня 2007 року уповноважив [PERSON] розпоряджатися цим автомобілем, який в свою чергу надав відповідачу [PERSON] право володіння цим транспортним засобом згідно довіреності від 11 серпня 2007 року, при цьому суд визнав, що останній є винним у скоєнні ДТП, оскільки незаконно передав управління автомобілем відповідачу [PERSON], який скоїв ДТП. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з роз'ясненням, наданим Пленумом Верховного Суду України в п.3 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04 червня 1993 року, № 7 від 08 липня 1994 року, № 10 від 30 вересня 1994 року, № 15 від 25 травня 1998 року, шкода, заподіяна джерелам підвищеної небезпеки при їх зіткненні, відшкодовується винним. Як вбачається з матеріалів справи, винним у спричиненні ДТП згідно з постановою Павлоградського міськрайсуду від 05 травня 2008 року визнано [PERSON] (а.с.7). З матеріалів адміністративної справи № 3-8435-08, оглянутої в суді апеляційної інстанції, вбачається, що під час ДТП відповідач [PERSON] керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія ЯАА № 565034, виданого 03 листопада 2004 року Павлоградським МРЕО (а.3). Разом з тим відповідач [PERSON] керував транспортним засобом без належних повноважень лише за усною згодою відповідача [PERSON], який їхав слідом в іншому транспорному засобі, і це не заперечують самі відповідачі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на це колегія суддів вважає, що винними у спричиненні шкоди внаслідок ДТП є відповідачі [PERSON], який керував транспортним засобом і скоїв ДТП, та [PERSON], який передав [PERSON] керування транспортним засобом без належного оформлення його повноважень. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодуван-ня, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, що є страхиком, виплатив потерпілому в ДТП [PERSON] страхове відшкодування у сумі 4224,90 грн., тобто в розмірі спричиненої шкоди внаслідок ушкодження автомобіля за винятком франшизи, і розмір цього відшкодування відповідачами не оспорюється. Тому на думку колегії суддів у порядку регресу слід визнати обгрунтованими позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] Що стосується відповідача [PERSON], то доказів його вини у спричиненні шкоди внаслідок ДТП позивач відповідно до вимог ст.60 ЦПК України суду не надав. З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням нор матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову за рахуунок відповідачів [PERSON] та [PERSON] Оскільки дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] не можна визнати такими, що є взаємопов'язаними або діями з єдністю наміру, то колегія суддів вважає, що кожний з відповідачів має нести відповідальність за спричинену шкоду в розмірі 50 % суми відшкодування, а тому кожний з відповідачіів має сплатити на користь позивача по 2112,45 грн. У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial