Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

У лютому 2010 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частки квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згадану квартиру придбано в період шлюбу і вона є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що квартиру придбано за його власні кошти. Представник третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та представник Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до залу суду не зявилися, направивши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02 вересня 2005 року (а.с.8), його було розірвано за рішенням Комсомольського міського суду від 19 жовтня 2009 року (а.с.10). Проводячи поділ майна подружжя, в межах заявлених вимог, суд, визначаючи обсяг спільно нажитого майна та джерело і час його придбання, виходить з того, що сторони не заперечують тієї обставини, що в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 22 листопада 2005 року (а.с.13) вони придбали у власність квартиру [ADDRESS] вартістю 117123 грн., з яких: 17123 грн. одержані продавцем при підписанні договору, а решту 100000 грн. покупець сплатив повністю 22 листопада 2005 року, кредитними коштами, наданими Банком «Фінанси та Кредит» ТОВ (п.3 згаданого договору). 22 листопада 2005 року між Банком «Фінанси та Кредит» ТОВ, з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, укладено кредитний та іпотечний договори, на підставі яких відповідач отримав кредит в розмірі 100000 грн., передавши у заставу спірну квартиру. Того ж числа між банком та позивачем [PERSON] укладено договір поруки (а.с.16-28). Згідно відомостей, отриманих від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які сторонами не оспорюються, в період шлюбу, тобто до 30 жовтня 2009 року [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором в розмірі 6511,43 грн., після розірвання шлюбу 93488,57 грн. (а.с.62). Таким чином, в період шлюбу подружжям сплачено 23634,43 грн. (17123 + 6511,43) від вартості квартири, що становить 1/5 її частку. Згідно положень ст.ст.60 та 63 СК України згадана частка квартири є обєктом спільної сумісної власності подружжя, по відношенню до якого сторони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання ним. Відповідно до частки у праві власності на квартиру, позивач має право власності на 1/10 частки спірної квартири (1/5 : 2), а відповідач має право власності на 9/10 частки спірної квартири. Обґрунтовуючи заперечення проти позову відповідач [PERSON] наголошував на тому, що кошти, якими в період шлюбу сплачувався кредит за квартиру, він заробив самостійно в той час, коли його дружина ([PERSON]В.) не працювала і за станом здоровя знаходилася вдома. Тому він вважає, що позивачка не має права власності на спірну квартиру. Але суд не приймає цих доводів до уваги, так як відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі покладаються судом на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 70 грн.56 коп. ((585,62 + 120) : 10). На підставі викладеного,

Outcome: partial