Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що згідно договору оренди від 2 жовтня 2006 року укладеного між комунальним підприємством «Лісове» та приватним підприємцем [PERSON], комунальне підприємство передає, а приватний підприємиць приймає в тимчасове володіння та користування цегляне приміщення розміром 3x4x3 гри, металеву огорожу висотою 2 метра виготовлена з металевого кутника та сітки 115 погонних грів. В рахунок погашення заборгованості по заробітній платі згідно накладної №15 від 1 жовтня )7 року, податкової накладної, металева огорожа та тимчасовзабудова (сторожка) були відпущені йому з непрацюючого об'єкту у приватну власність при ліквідації комунального підприємства «Л ісове». Згідно звіту про рух основних і допоміжних матеріалів за жовтень місяць 2007 року КП Лісове» металева огорожа та тимчасово забудована сторожка передана [PERSON] в рахунок гашення заборгованості по заробітній платі. При спробі забрати своє майно, позивач в усній формі отримав пропозицію від приватного підприємця [PERSON] не здійснювати демонтаж металевого забору і приміщення, приватний підприємиць поверне позивачу кошти. Із жовтня місяця 2006 року приватний підприємець [PERSON] користується майном, власником якого являється позивач, і отримує прибутки від майна, власником якого являється позивач. На неодноразові вимоги позивача забрати своє майно (демонтувати металеву огорожу та огорожу) приватний підприємець відмовляє йому. Із заявами позивач неодноразово звертався до міської ради та до прокуратури. Згідно відповіді прокурора позивачу рекомендовано звернутися із позовом до суду про визнання права власності на майно і усунення перешкод в користуванні майном. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги де просив суд задовольнити їх повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що свою діяльність він здійснює, як приватний підприємець шляхом обслуговування населення по їх перевезенню по місту згідно договору від 25.06.2008 року укладеного із міською радою. Земельна ділянка та майно, за им воно закріплене, використовується для автостоянки автобусів. Земельна ділянка передана йому на умовах оренди міською радою. Платежі за використання земельної ділянки сплачуються им систематично, майно використовується ним, як невід'ємна частина автостоянки та зберігається належному стані. Також додав, що майно на якому акцентує увагу позивач й до цього часу перебуває у власності територіальної громади, а факт отримання позивачем його є неправомірним всупереч законодавству. Представник третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти даного позову пояснивши, що дозволу на відчуження майна, що предметом спору Чигиринська міська рада давала, тому ці об»єкти і надалі повинні перебувати у власності міста. Вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються,створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають інші порушення прав та свобод. Згідно ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей -60 ЦПК України. Обставини, визначені сторонами, згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. 18 жовтня 2006 року між відповідачем та третьою особою - Чигиринською міською радою було укладено договір земельної ділянки площею 0,09 га яка знаходиться за адресою вул. Енергетиків м. Чигирин . Так, як вбачається з п.1.2. даного договору, земельна ділянка надається відповідачеві у платне володіння і користування на п»ять років для організації автомобільної стоянки, тобто, цільове призначення цієї ділянки у судовому засіданні встановлено і даний факт жодною зі сторін не оспорювався, де відповідач платежі за використання даної земельної ділянки сплачуються систематично, майно використовується ним як невід'ємна частина автостоянки та зберігається у належному стані і доказів факту вчинення останнім будь-яких перешкод щодо даного майна, яке є предметом спору, суду не надано. Як встановлено судом і даний факт жодною зі сторін не оспорювався, орендована відповідачем у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, земельна ділянка огорожена металевою огорожею, і на даній земельній ділянці розташована тимчасова будова (сторожка) визнати право власності на які хоче позивач. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, позивачу , працюючого на посаді начальника Комунального підприємства «Лісове», у рахунок погашення заборгованості по заробітній платі були відпущені металева огорожа та тимчасова забудова (сторожка) згідно накладної № 15 від 01 жовтня 2007 року, податкової накладної при ліквідації КП «Лісове». Щодо твердження позивача що майно, яке є предметом спору, знаходилось на балансі КП Лісове», то судом встановлено, що відповідно до листа Чигиринської міської ради від 13.03.2009 «у № 105-02-17/2 , металева огорожа автостоянки та тимчасова забудова (сторожка) прийняті на баланс КП «Лісове» у порушення порядку, визначеного ст. 335 ЦК України. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад та виключно на пленарних їх сіданнях вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна. Згідно ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, е належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Так, відповідно до матеріалів, які надані суду зокрема рішення Чигиринської міської ради 24.07.2007 року № 21-31 та витягу до нього (а.с. 98,99), металева огорожа та тимчасова забудова (сторожка), які є предметом спору, перебувають в управлінні та розпорядженні територіальної громади м. Чигирина в особі Чигиринської міської ради і як встановлено судом і качається з матеріалів даної справи, дозволу на їх відчуження нікому не надавалося і позивач лані відомості не спростував. Так, вимоги позивача ґрунтуються лише на накладній та податковій накладній про отримання майна у рахунок заробітної плати, де дана процедура мала бути проведена лише після попереднього погодження щодо відчуження даного майна тобто, після отримання дозволу від органу місцевого самоврядування відповідно до п. ЗО ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Щодо статуту комунального підприємства «Лісове» та контракту Чигиринської міської ради і керівником даного підприємства - позивачем [PERSON], то дані документи не містять конкретизації, що стосується даного позову, а мають лише загальні положення. Таким чином, на підставі вищенаведеного, оцінюючи докази в їх сукупності на підставі повного та всебічного розгляду справи, суд не вбачає підстав для визнання права власності за позивачем на майно, що є предметом спору та усунення перешкод у користуванні цим майном, а ому у позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed