Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

Сторони проживали однією сім'єю з 2004 р., офіційно свій шлюб в органах РАЦС вони не реєстрували. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в заяві, що в 2009 р. вони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову в суд і до повноліття дитини, оскільки відповідач працює неофіційно, має мінливий дохід і має можливість оказувати матеріальну допомогу на утримання дитини в такому розмірі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що дійсно з 2009 р. вони не проживають з позивачкою однією сім'єю, спільного господарства не ведуть. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно, однак пояснив, що приймав заходи для зустрічі з позивачкою та надання їй матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому розгляді ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що з 2004 р. сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Офіційно шлюб в органах РАЦС вони не реєстрували. 04.12.2007 р. у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. З 2009 р. вони припинили фактичні шлюбні відносини, проживають окремо. Відповідач не має постійного місця роботи, у добровільному порядку не надає позивачці щомісячно матеріальну допомогу на утримання дитини. Дитина сторін [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно ст.183 Сімейного Кодексу України аліменти з батьків на утримання дітей визначаються судом у частці від їхнього заробітку (доходу), або в твердій грошовій сумі, якщо доходи не постійні. Відповідач на сьогоднішній день не працює офіційно, має нерегулярний, мінливий дохід. Суд вважає, що він має можливість виплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховував матеріальне становище дитини, відсутність у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, що має не постійний заробіток, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідач не заперечує проти вказаних обставин. В частині позовних вимог про стягнення 200 грн. за надану правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити позивачу, оскільки відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця, несуть сторони. На підставі викладеного та

Outcome: approved