overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

12 жовтня 2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду і просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться по вул. Ювілейній,23 в смт. Недригайлів Недригайлівського району Сумської області. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, але надала до суду заяву в якій просить справу за її позовом розглядати без її участі, і що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, але надіслали до суду заяви, в яких просять справу за позовом [PERSON] розглядати без їх участі, і що позовні вимоги позивачки визнають в повному обсязі. Суд, перевіривши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що під час спільного проживання у шлюбі дід та баба позивачки, по лінії матері [PERSON] та [PERSON] за власні кошти, спільною працею побудували власний житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вулиці Ювілейній,23 в смт. Недригайлівського району Сумської області. Забудовником даного домоволодіння був дід позивачки [PERSON], який за життя не зареєстрував права власності на побудований будинок. 21 вересня 2009 року дід позивачки [PERSON] помер. В даний час органи виконавчої влади не мають права оформляти свідоцтво про право власності на будинок за дідом позивачки після його смерті. Спадкоємцями даного житлового будинку являються баба позивачки [PERSON], мати позивачки [PERSON], та рідна тітка позивачки [PERSON], які не заперечують проти реєстрації права власності на житловий будинок за позивачкою. Згідно зі ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільна правоздатність) виникає в момент народження і припиняється смертю громадянина. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

В серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на її користь. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 08 липня 2006 року був зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON] відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 389. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення домашнього господарства, почуття любові та поваги один до одного більше не відчувають. З січня 2010 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, неповнолітній син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач не опікується вихованням сина, та не приймає будь-якої матеріальної участі у його утриманні, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на його утримання відповідач не надає, а тому з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 51 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а також на підставі ст. 81 ЦПК України з відповідача повинні бути стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення по справі у розмірі 120 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення по справі при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.03.2006 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,3540 га, яка розташована на території Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, згідно Державного акту на право на земельну ділянку серії І-ЧВ № 025231. Вказує на те, що вона є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON]. Окрім неї спадкоємцями за законом першої черги являються треті особи по справі, які не претендують на дане спадкове майно. Зазначає, що вона своєчасно вступила в управління спадковим майном, однак в нотаріальній конторі не може отримати свідоцтво на спадщину, так як її батько за життя не замінив договір дарування земельної ділянки від 07.10.2005 року на Державний акт про право власності на землю, тому просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Так, згідно довідки № 154 від 24.06.2010 року ЖКГ Чернівецької міської ради КЖРЕП 9 [PERSON] на день смерті батька [PERSON] проживала разом з ним в одній квартирі. Також встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, земельна ділянка площею 0,3540 га, яка розташована на території Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, згідно Державного акту на право на земельну ділянку серії І-ЧВ № 025231, яка належала померлому на підставі договору дарування земельної ділянки від 07.10.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2717. Вищенаведені обставини також підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-МИ № 371232, свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 030812, свідоцтвом про смерть серії 1-МИ № 016047, Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 025231, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON] № 02-09/1351 від 06 липня 2010 року, свідоцтвом про народження 1-МИ № 335438, свідоцтвами про укладення шлюбу серії 1-МИ № 261038 та серії 1-МИ № 262212. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користуванням кредитом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного кредитного договору № 597471 від 22.06.2007 року [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 2500 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць з кінцевим терміном повернення 21.06.2010 року. Вказує на те, що протягом дії кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, в результаті чого станом на 21.09.2010 року виникла заборгованість в сумі 3142,85 гривень, а тому просив задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. На підставі ст.ст. п. 1 ч. 2 ст. 11, 95, 256, 553-555, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2010 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Вказує на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний, а тому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі по 400 грн. щомісячно до повноліття дитини. Також просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 200 грн. до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги і просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до повноліття дитини та на її утримання аліменти в розмірі 100 грн. щомісячно. Відповідач змінені позовні вимоги визнав повністю, звернувшись до суду з відповідною заявою. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Враховуючи наведене, ст.ст. 80, 84, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02 жовтня 1994 року у виконкомі Лужанської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 28, з підстав припинення подружніх стосунків через брак порозуміння між ними, що призводило до постійних сімейних конфліктів та напруги в сімї, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання тричі не зявився, хоча завчасно був повідомлений про час і місце слухання справи. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що в подальшому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, як вбачається із наполягання позивачки із висловленими причинами неможливості проживання однією сімєю, тому суд вважає із за таких умов що шлюб може бути розірвано. Судом досліджено: дублікат свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 000891 виданого 22 червня 2005 року та вручення поштового повідомлення з якого вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце спухання справи. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 31.08.2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 681; від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO] яка проживає з відповідачем; сімейне життя з відповідачем не склалось, між подружжям виникали постійні сварки; позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена; просив шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 31.08.2007 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Сторони тривалий час не ведуть сумісне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Їх сімя розпалася з причини несумісності характерів, постійних сварок, які виникали між подружжям, що в результаті послужило підставою до того, що між сторонами були втрачені почуття любові та поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сімї. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з відповідачем, про що сторони дійшли згоди. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні та у позовній заяві. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно та примирення бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою по справі зареєстрували шлюб 05.09.1987 року, актовий запис № 316. Від шлюбу мають повнолітнього сина Володимира, [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з 1999 року. В сімї часто виникають сварки та суперечки з суттєво важливих питань, почуття взаємоповаги і взаєморозуміння відсутнє. Спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя та збереження сімї не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник вимоги позовної заяви підтримали. Позивач наполягав на розірванні шлюбу. Доповнив, що примирення між ними не можливе. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Горенко». Вислухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суду виходить з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, що зареєстрований 05.09.1987 році відділом ЗАГС Новозаводського райвиконкому м. Чернігова, актовий запис № 316 (а.с.5). Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, прийшов до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не відбулось і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Позивачка в своїй позовній заяві просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться по вул. Тельмана, 87 в смт. Лосинівка Ніжинського району, як за спадкоємцем за законом першої черги, що фактично прийняв спадщину після померлого 02.08.1999 року [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок № 87 по вул. Тельмана в смт. Лосинівка Ніжинського району був побудований в 1970-ті роки нею та її чоловіком [PERSON]. Станом на 15.04.1991 року їхній будинок мав статус колгоспного двору і в ньому проживали та були зареєстровані: вона, її чоловік [PERSON] та мати чоловіка - [PERSON]. Тобто, всі вище перераховані особи, фактично являлися співвласниками будинку, по 1/3 частині кожний. ЇЇ чоловік [PERSON] помер 02.08.1999 року. Після його смерті відкрилася спадщина на його 1/3 частину вищевказаного будинку. Заповіту чоловік не залишив. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався. Спадкоємцями за законом першої черги являються: вона- дружина, та [PERSON] - мати. Відповідно до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК УРСР 1963 року фактично спадщину після померлого чоловіка прийняла вона, оскільки вступила в управління та володіння всім його майном. Його мати [PERSON] на той час була вже дуже хворою, потребувала сторонньої допомоги і спадщину після померлого сина не приймала. У березні 2010 року вона та мати померлого чоловіка отримали свідоцтво про право власності на 1/3 частину будинку кожна. Що стосується юридичного оформлення 1/3 частини будинку, що належала чоловіку, то нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, оскільки на неї відсутні правовстановтоючі документи і вона не зареєстрована в БТІ. В поданій до суду заяві представник позивачки-адвокат [PERSON], який діє від її імені за дорученням, просить справу розглядати у його відсутність, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі його представника і не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи заяви сторін, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України без проведення фіксації судового засідання технічними засобами. В заяві представник позивачки підтримав її позовні вимоги, а відповідач їх визнав, а тому відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне не досліджувати надані докази, так як обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі і слід визнати за [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться по вул. Тельмана, 87 в смт. Лосинівка Ніжинського району, як за спадкоємцем за законом першої черги, що фактично прийняв спадщину після померлого 02.08.1999 року [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

КЕП "Чернігівська ТЕЦ" ТОВ фірми "ТехНова" звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за теплопостачання, який неодноразово уточнювали (а.с.2-3;16;23), мотивуючи свої вимоги тим, що КЕП "Чернігівська ТЕЦ" ТОВ фірми "ТехНова" надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та центрального опалення. Відповідачі зобов'язані вносити оплату за надані послуги з теплопостачання не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Але з 01.10.2007 р. не виконують своє зобов'язання, тому станом на 01.07.2010 р. утворилась заборгованість у сумі 1300 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно в примусовому порядку, а також ЗО грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому порядку. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність; проти заочного розгляду справи не заперечує; позов підтримує. Причини неявки відповідачів не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що КЕП «Чернігівська теплоелектроцентраль» ТОВ фірми «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання і центрального опалення, а саме до буд. 9 по вул. Жабинського. Відповідачі зареєстровані в кв. 15 вказаного вище будинку у м. Чернігові (а.с.5). Необхідно стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг за період з 01.10.2007 р. по 01.07.2010 р. у сумі 1300 грн. (а.с.24). Крім того, з відповідачів підлягає стягненню - з кожного: по 15 грн. (30:2) у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь позивача, а також по 25 грн. 50 коп. судового збору в доход держави (51:2).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Відповідач [PERSON] позов визнав, проти стягнення аліментів на дітей не заперечує, розмір аліментів не оспорює, просив розглянути справу без його участі. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягає, просила розглянути справу у її відсутності. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження доньки Анастасії - [INFO], згідно якого батьком неповнолітньої є відповідач; копія свідоцтва про народження сина [PERSON] - [INFO], згідно якого батьком неповнолітнього є відповідач; копія паспорту позивачки; копія паспорту відповідача. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки Анастасії, [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] з відповідача [PERSON], із яким перебуває у громадському шлюбі з 1998 р. і який є батьком дітей, зазначивши, що на теперішній час вона з відповідачем мешкають й досі спільно однією сімєю. Діти проживають разом із ними. Всі обовязки щодо утримання та виховання дітей позивачка несе самостійно. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку щодо матеріального утримання дітей. Відповідач працює у філії «Ренійський райавтодор», щомісячно отримує заробітну плату, має можливість надавати матеріальну допомогу, але в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, оскільки всі гроші витрачає на спиртні напої та пиячить. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси неповнолітніх, задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved