Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

У квітні 2009 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, у якому зазначив, що є балансоутримувачем гуртожитку для одиноких громадян по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, державної форми власності. При перевірці фактичного проживання осіб у березні 2009 року ним було встановлено, що без ордеру в кімнату № 74 самоправно вселився та у ній проживає [PERSON], зареєстрований у [INFO]. Оскільки відповідач добровільно відмовляється звільнити гуртожиток, просив суд виселити [PERSON] із жилого приміщення гуртожитку без надання іншого житла, понесені судові витрати по справі стягнути із відповідача на свою користь (а.с.2-3). Зі своєї сторони [PERSON] у грудні 2009 року звернувся до відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» із зустрічним позовом про визнання права користування жилим приміщенням та відшкодування моральної школи. В обґрунтування підстав посилався на те, що у липні 2004 році зареєстрував шлюб із [PERSON], з якою з того часу проживає разом у кімнаті № 74 гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську. Даний гуртожиток не є гуртожитком для одиноких громадян, а є сімейним. У січні 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Дніпровськпромбуд» та [PERSON] було укладено договір найму, на умовах якого у користування [PERSON] передано кімнату № 74, площею 22,5кв.м. гуртожитку тому, будучи членом сімї наймача, він має право користуватися цим приміщенням. Стверджує, що своїм ініціюванням позову до нього про виселення відкрите акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» спричинило йому моральну шкоду, глибину якої оцінює у розмірі 3000 грн. Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати за ним право користування жилою площею у кімнаті № 74 будинку № 43 по пр.Петровського у м.Дніпропетровську, стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 3000грн., судові витрати покласти на відповідача (а.с.96-97) Ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних позовних вимог, залучено дружину відповідача [PERSON], Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс». У судовому засіданні, діючий за довіреностями від імені відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» та Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» представник [PERSON], посилаючись на викладені у позові обставини, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічних вимог заперечувала з підстав необґрунтованості доводів та незаконності вимог. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду та безпідставності вимог, наполягали на задоволенні зустрічного позову з підстав наведених у своїй заяві. Третя особа [PERSON], підтримуючи позицію свого чоловіка заперечувала проти його виселення, в подальшому на розгляд справи не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час та день проведення судового засідання. У своїх поясненнях посилаючись на те, що вселилась у кімнату гуртожитку на підставі ордеру, а у 2005 році Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» уклало із нею договір найму жилої кімнати, який є чинним до сьогодні, просила суд у задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити. Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, третя особа по справі без самостійних позовних вимог, в особі свого представника [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти виселення [PERSON] із гуртожитку, посилаючись на те, що зазначений гуртожиток є обєктом державного житлового фонду, позивач як балансоутримувач, договору на утримання будинку із Фондом держмайна не укладав, речових прав на його управління не має, отже проживання у ньому відповідача не може змінювати чи порушувати обсяг будь-яких його прав, у тому числі, й на користування та розпорядження гуртожитком. Згідно наказу Регіонального відділення № 12/10-24-УДМ «Про прийняття управлінського рішення» від 05.04.2007 року, гуртожиток підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, однак, процес його передачі ще не закінчився, у звязку із відсутністю відповідної на те згоди місцевого органу самоврядування. Не обґрунтовуючи свою позицію, проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечував. За згодою представників сторін, відповідача та третіх осіб розгляд справи проводився без участі [PERSON], яка не зявилася. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.30 Конституції України, кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Згідно ч.2 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За ст.9 ЖК України, житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Підставою звернення позивачів за первісним та зустрічним позовом до суду є захист прав та майнових інтересів сторін, повязаних із правом користування та розпорядження приміщенням гуртожитку державного житлового фонду. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Житлового кодексу УРСР, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року та інших законів України, практику Верховного Суду України. Суд, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, вислухавши сторони, адвоката, представників третіх осіб вважає, що позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» належать до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із зібраних по справі матеріалів, будівля гуртожитку, розташована по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, є обєктом державного житлового фонду, який у процесі приватизації не увійшов до статутного фонду ВАТ «Дніпровськпромбуд» (а.с.5-11, 32-34, 114-115). У відповідності до ст.7 Закону України «Про управління обєктами державної власності», ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна», органом, що здійснює функції управління цим гуртожитком є Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області. Відповідно до ст.ст.127, 128, 129 ЖК, гуртожитки використовуються для проживання робітників у період їх роботи. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства, видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. За правилом ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління, права володіння, права користування тощо, передбачені Цивільним кодексом України. Крім того, майно суб'єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна. Відкрите акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» у відповідності із ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримує на своєму балансі гуртожиток, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію та збереження відповідно до положень Цивільного кодексу України та п.4 Наказу Фонду державного майна України «Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі» від 19.05.1999 року за № 908/68 (а.с. 35-54, 60-73, 87-93). На підставі спільного рішення правління та профкому відкритим акціонерним товариством «Дніпровськпромбуд» від 23.12.2002 року співробітниці ЗАТ Дніпропетровський меблевий комбінат [PERSON] надано у жіночому холостяцькому гуртожитку по пр.Петровського, 43, койко-місце 6 кв.м. та видано ордер № 1264 на вселення (а.с.86, 100). Із 2004 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі [PERSON], який згідно відмітки у паспортному документі, із 1993 року значиться зареєстрованим у [INFO]. З часу укладення шлюбу проживають разом у гуртожитку по пр.Петровського 43, де займають уособлену кімнату № 74, площею 22,5 кв.м. (а.с.97, 99). 01 січня 2005 року між Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» та [PERSON] укладено договір найму, на умовах п.1.1. якого Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс», діючи як баласоутримувач, передало [PERSON] у строкове платне користування окрему уособлену кімнату № 74, площею 22,5 кв.м., розміщену на четвертому поверсі гуртожитку (а.с.118-119). Згідно статуту, предметом діяльності юридичної особи Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» у тому числі, є надання в оренду та суборенду на умовах найму та піднайму жилих приміщень, тощо (а.с.125-135). У судовому засіданні зясовано, що будь-яких правочинів чи то рішень зі сторони уповноваженого на право управління державним майном органу в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, спрямованих на передачу Дочірньому підприємству відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» речових прав на гуртожиток у передбаченому законодавством порядку не вчинялося. Напроти, управлінським актом від 07.08.1995 року, 05.04.2007 року № 12/10-24-УДМ зазначений гуртожиток підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська. У звязку із чим, доводи відповідача щодо укладеного 01.01.2005 року між його дружиною та Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» договору найму (а.с103-104), на умовах якого за його твердженням, у нього виникло право на користування окремою уособленою кімнатою № 74 площею 22,5 кв.м., суд вважає неспроможними, оскільки у відповідності до ст.761 ЦК України право на передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, а також особа, уповноважена на укладання найму. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, згідно виданого ордеру [PERSON] було надано право користування койко-місцем площею 6 кв.м. у жіночому холостяцькому гуртожитку по пр.Петровського, 43, у звязку із чим, укладання нею договору найму із особою, яка не володіє обсягом прав на вчинення правочину щодо індивідуально визначеного нерухомого майна державної форми власності, не свідчить про набуття як нею, так і її чоловіком законного права на проживання у гуртожитку та не може створювати ні для неї, ні для відповідача по справі обсягу прав на користування в цілому окремою уособленою кімнатою № 74, площею 22,5 кв.м. відчити про набуття як нею, так і її чоловіком законного права на проживання у гуртожитку. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Ствердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо погіршення стану здоровя, душевних стражданнях, викликаних внаслідок звернення відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до суду із позовними вимогами про його виселення, суд також вважає безпідставними, оскільки право на звернення до суду на захист своїх прав є гарантованим ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку щодо доведеності обставин самовільного вселення [PERSON] у житлове приміщення № 74 гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську та користування ним без законних підстав, у звязку із чим зустрічні позовні вимоги [PERSON] є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» суд вважає доведеними, обґрунтованими, тому відповідач підлягає виселенню із займаного ним приміщення без надання іншого житла. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позовні вимоги ВАТ «Дніпровськпромбуд» належать до задоволення, від оплати судових витрат відповідач не звільнений, у звязку із чим із [PERSON] на користь позивача належать до стягнення судові витрати у сумі 16 грн. (7грн.50коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи та 8грн.50коп держмито (а.с.14-15). З урахуванням наведеного,

Outcome: approved