Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва про покладення на УПФУ у Центральному районі м. Миколаєва зобов'язання нарахувати і виплатити недоплачену протягом 2006 - 2010 р.р. їй, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу згідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вимоги позову не визнав та просив про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність позивачки та представника відповідача, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка отримує пенсію за віком та на неї розповсюджується дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни». За такого відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» його пенсія має підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком. Проте, протягом 2006-2007 р.р. таке підвищення позивачці не нараховувалось та не виплачувалось через відсутність бюджетного фінансування для цієї мети та зупинення Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" дії ст. 6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни». Протягом 2008 року зазначене підвищення виплачувалося позивачу у меншому розмірі згідно пункту 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9.07.2007 року та №10-рп/2008року від 22.05.2008 року визнані неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення рішення - положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та положення п. 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". На підставі вищевикладеного, у відповідності до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, рішення Європейського Суду з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України", ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", ч.2 ст. 152 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", Рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9.07.2007 року, суд дійшов до висновку, що відповідач не може посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, оскільки закони про Державний бюджет України як правові акти стосуються виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби і не можуть регулювати відносини в сфері соціального забезпечення громадян, які урегулюванні іншими чинними законодавчими актами. Враховуючи наведене та з огляду на визнання неконституційними та втрату чинності п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", п. 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", суд вважає дії відповідача по нарахуванню пенсії в обсязі, меншому за передбачений діючим законодавством в період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року та в період з 22.05.2008 року по наступний час - 07.09.2010 року - неправомірними. Тому, УПФУ слід зобовязати здійснити нарахування та виплату зазначеного підвищення за вищевказаний період без визначення судом конкретного розміру доплат, що встановлені ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки проведення нарахування та обчислення цих сум покладено виключно на відповідача. Правових підстав для зобов'язання управління здійснити такі дії за іншій період суд не вбачає. При покладенні на відповідача вищевизначеного зобов'язання, суд враховує, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений ч.І ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і тому посилання УПФУ про неможливість застосування цієї норми до перерахування розміру пенсії позивача є безпідставним, так як останній отримує пенсію саме в такому порядку. Таким чином, поданий позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд враховує, що позивачкою пропущено строк на право звернення до суду в частині вимог з 9.07.2007 року по 31.12. 2007 року та з 22.05.2008 року по день винесення рішення 07.09.2010 року, з поважних причин, оскільки про порушення його конституційних прав вона дізналася після висвітлення цього питання у засобах масової інформації. У відповідності до ст.ст. 81,88 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: partial