Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Ічнянське бюро технічної інвентаризації», третя особа [PERSON], про визнання права власності на 1/2 частину погреба. В позовній заяві вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 09.11.2004 року, вчиненого на її користь попереднім власником [PERSON]. Власником квартири № 2 за тією ж адресою є [PERSON], який також користується ? частиною погреба. Позивачка бажає в повному обсязі реалізувати право власності на вказану частину погреба, але не може реалізувати свої права власника у позасудовому порядку за відсутністю правовстановлюючих документів на погріб. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину погреба, розташованого у вказаному будинку. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася з невідомих причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник КП «Ічнянське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, надав заяву, про розгляд справи за його відсутності та проти позовних вимог заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування (а.с.6). У підвалі даного будинку розташований погреб, 1/2 частиною якого користується позивачка, іншою частиною користується власник квартири № 2 за тією ж адресою [PERSON], що підтверджується копією довідки Ічнянського РБТІ (а.с.8). Для належної реалізації права власності позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину погреба. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.16 ч. 2 п. 1 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В судовому засіданні встановлено, що позивачка фактично є добросовісним власником, а саме: згідно чинного законодавства добросовісно і відкрито реалізує право володіння та користування будинком та погребом, має на руках відповідні документи. Відповідно до положень п. 2 ст. 10 Закону україни «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення (кладочки, сараї і т.і.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. У рішенні Конституційного суду України від 02.03.2004 року пунктом 4.2 передбачено, що «допоміжні приміщення відповідно до п. 2 ст. 10 Закону україни «Про приватизацію державного житлового фонду» стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, що засвідчується єдиним документом свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребують вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Ґрунтуючись на вищевикладеному, суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на 1/2 частину погреба на підставі договору дарування від 09.11.2004 року. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed