Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Путивльське дочірне агролісогосподарське підприємство Путивльський агролісгосп (далі - ДП Путивльський агролісгосп) звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 19.01.2006 р. відповідач був прийнятий на посаду головного інженера з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність. 28.07.2010р. його звільнено з роботи за власним бажанням. В результаті прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей у відповідача виявлена недостача в сумі 2053 грн. 74 коп. Посилаючись на ці обставини, відмову відповідача від добровільної погашення недостачі, просило стягнути з нього матеріальну шкоду в зазначеному розмірі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала. Відповідач позов не визнав і факт недостачі заперечував, пояснивши, що бензин був використаний за призначенням, а бензопили розібрано на запчастини для ремонту інших бензопил, однак їх списання у встановленому законодавством порядку не здійснено. Зазначав також, що договір про повну матеріальну відповідальність з ним укладеного всупереч діючому законодавству, а тому немає правових підстав для покладення на нього матеріальної відповідальності понад середній заробіток. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 6/К від 18.01.2006 р. відповідач прийнятий в ДП Путивльський агролісгосп на посаду головного інженера (а.с. 5). 20.01.2006 р. сторонами укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність відповідача за збереження ввірених матеріальних цінностей (а.с. 9-10). 28.07.2010р. відповідача звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 11-12). В результаті прийому-передачі матеріальних цінностей у нього виявлена недостача 92 літрів бензину на суму 406,18 грн. та 4 бензопил на суму 1647,56 грн., що підтверджується копіями накладних, актів, інвентаризаційним описом та порівняльною відомістю (а.с. 13-15, 17-19, 26-34, 51, 60, 62-64), що узгоджується з приписами ст. 1353 КЗпП України про визначення розміру заподіяної шкоди на підставі даних бухгалтерського обліку. Отже розмір шкоди внаслідок недостачі матеріальних цінностей в розмірі 2053 грн. 74 коп. підтверджуються документально, а належних і допустимих доказів, які б спростовували ці дані, відповідачем не надано. Про призначення судово-бухгалтерської експертизи для перевірки правильності визначення розміру шкоди, ним також не заявлено, хоча таке право розяснювалось йому судом. У відповідності до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, 7 установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки повної матеріальної відповідальності працівника, зокрема у випадку, коли : -між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135і цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; -майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Не заперечувалось відповідачем і знайшло документального підтвердження те, що окрім керівництва технічними службами підприємства згідно посадових обовязків, ним в силу своєї трудової функції фактично здійснювалися прийом, зберігання та видача підлеглим працівникам майна та інших цінностей, які він отримував під звіт, в т.ч. за накладними та відомостями. Отже, твердження відповідача про відсутність правових підстав для покладення на нього повної матеріальної відповідальності, є безпідставними. При подачі позовної заяви позивачем сплачено 51 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved