Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

В квітні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача завдану внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду (а.с. 4,5). Позовні вимоги, підтримані представником позивача в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення [PERSON] правил дорожнього руху, вчиненням ДТП, і як наслідок, заподіянням матеріальної та моральної шкоди, яку в повному обсязі, наряду з понесеними стороною позивача судовими витратами просить стягнути з [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки. Ухвалою суду від 20 січня 2010 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ВАТ Страхова група ТАС (а.с. 104). 11 листопада 2009 року було проведено зміну найменування юридичної особи /ПАТ Страхова група ТАС/ з видачею відповідного свідоцтва про державну реєстрацію (а.с. 113). В судовому засіданні [PERSON], не заперечуючи тієї обставини, що є належним відповідачем по справі, просив суд при визначенні розміру матеріального відшкодування врахувати висновок експерта ХНДІСЕ та обовязок Страховика ПАТ Страхова група ТАС перед потерпілою особою за полісом страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. Невиправдано завищеною вважає також вимогу [PERSON] про відшкодування завданої моральної шкоди, з огляду на що позовні вимоги просить задовольнити частково. Представники ПАТ Страхова група ТАС, ВАТ Страхова компанія Веско до суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому Законом порядку. Позиція ПАТ Страхова група ТАС по справі викладена в письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 114-115). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 06 вересня 2008 року близько 01-30 год., [PERSON], керуючи належним йому на праві приватної власності автомобілем марки БМВ Е60/523 І, з реєстраційним номером ВІ 2323 АА, рухаючись по вул. Ярмарковій в м. Кременчуці, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з автомобілем марки Мітсубісі Л-200 з державним номером ВІ 7747 АР під керуванням водія [PERSON], яка рухалась в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Страхова подія виникла під час дії договору страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеного 21.01.2008 року між [PERSON] /Миргородським/ А.Г. та ПАТ /ВАТ/ Страхова група ТАС терміном дії з 22.01.2008 року до 21.01.2009 року з лімітом відповідальності сумою 25 000 грн. та франшизою розміром 510 грн. (а.с. 82). Постановою Комсомольського міського суду від 28 жовтня 2010 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Спірні правовідносини, що виникли, регулюються главами 67 та 82 ЦК України. В даному випадку з боку страхової компанії мають місце зобовязання, що виникають із договору страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу, з боку [PERSON] відповідно недоговірні зобоязання із заподіяння шкоди. З врахуванням положень ст.61 ЦПК України суд вважає, що предметом розгляду даної справи, за наявності постанови суду про винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, є лише питання про наявність і розмір завданої шкоди, та підстави цивільно-правової відповідальності обох відповідачів. Згідно до положень ст.ст.979, 988 ЦК України, ст.ст.9, 29 ЗУ Про страхування у разі настання страхового випадку Страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором та в межах страхової суми, яка встановлюється в межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно з загальними положеннями про відшкодування шкоди, шкода, завдана майну та здоровю фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування матеріальної шкоди №6 від 27.03.92 року під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Обовязок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Як убачається з матеріалів справи, автомобіль марки БМВ Е60/523 І, з реєстраційним номером ВІ 2323 АА, значиться зареєстрованим на праві власності за [PERSON] /Миргородським/ А.Г. Отже, приймаючи до уваги, що на момент ДТП [PERSON] керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, згідно із положеннями ч.2 ст. ст.1187 ЦК України він має відповідати за позовом. Обґрунтовуючи наявність та розмір завданої ДТП шкоди, позивач надала суду звіт експерта (а.с.11-50) згідно з яким матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки Мітсубісі Л-200 з державним номером ВІ 7747 АР становить 266 747 грн. 04 коп. Заперечуючи позов в частині вартості завданої шкоди, [PERSON], пославшись на інший експертний висновок, за яким вартість пошкодженого автомобіля визначена сумою 145 381 грн., і відповідно до якого позивач отримала суму страхового відшкодування за договором страхування наземного транпорту в сумі 102 684 грн. 06 коп., просив суд при визначенні розміру завданої пошкодженням автомобіля шкоди врахувати висновок автотоварознавчої експертизи ХНДІСЕ, згідно з яким вартість пошкодженого автомобіля становить 145 381 грн. (а.с.126-137). Отже, оцінюючи два письмові докази по справі висновки спеціалістів-автотоварознавців та висновок автотоварознавчої експертизи в контексті наданої ними оцінки завданої матеріальної шкоди з огляду на положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України та приймаючи до уваги, що висновок фахівця, на відміну від висновку судової експертизи фактично позбавлений передбачених ЦПК України процесуальних гарантій, розмір відшкодування визначений судом відповідно до висновку експертизи з урахуванням розміру відшкодування отриманого позивачем за договором страхування наземного транспорту ( а.с. 7) та обовязку відповідачів по відшкодуванню шкоди. Таким чином, обовязок відповідачів по відшкодуванню заподіяної майну позивача матеріальної шкоди виникає відповідно: для страхової компанії - в межах страхової суми, яка встановлюється в межах вартості майна на момент укладення договору, для [PERSON] - відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди - в повному обсязі особою, яка її завдала. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначила, що пошкодження автомобіля стало причиною моральних страждань. Позивач втратила спокій, багато часу витратила на оформлення відповідних документів, проведення експертизи, тощо. Компенсацію моральної шкоди оцінює сумою 20 000 грн. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправної поведінки [PERSON], а наявність вини в його діях з огляду на положення ст. 1167 ЦК України є підставою для покладення на нього обовязку по відшкодуванню завданої позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд приймає до уваги, що суттєві зміни в життєвих та виробничих стосунках позивача не відбулися, в усякому разі по справі нею не доведені. Моральна шкода, яка завдана позивачу, на думку суду полягає саме в моральних переживаннях через порушення права власності, тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги також необережну форму вини [PERSON] по відношенню до наслідків, що настали, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації завданої моральної позивачу має становити 2 000 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішене судом за правилами ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial