Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати незаконною бездіяльність Управління в частині відмови провести йому перерахунок та виплату щорічної разової допомоги до 5 травня, як інваліду війни 2 групи, за 2007-2010 рр відповідно до положень ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» від 23 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551 - XII) виходячи з розміру восьми мінімальних заробітних плат та зобов'язати відповідача виплатити таку допомогу у зазначеному розмірі мотивуючи тим, що він є інвалідом війни 2 групи, тому у відповідності до зазначеної статті Закону №3551-XII, йому щорічно до 5 травня повинна виплачуватися одноразова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Однак всупереч вимогам Закону №3551-XII ці виплати здійснювалися відповідачем в розмірах, передбачених відповідними Законами України про Державний бюджет у нижчому розмірі, встановленому Законом №3551-XII. З питань виплати недоотриманої суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення він звертався до відповідача з письмовою заявою у травні 2010 року, на яку було отримано лист від відповідача, згідно якого йому було відмовлено в задоволенні його вимог, в зв'язку з чим він змушенийГзвернутися з даним позовом до суду. Позивач свої позовні вимоги повністю підтримав та просив справу розглянути у його відсутність, про що надав письмову заяву ( а.с.11). Відповідач надіслав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також свої письмові заперечення (а. с. 28, 17-21) в яких позов не визнав та зазначив, що дійсно ч.5 ст.13 Законом №3551-XII передбачено виплату щорічної разової допомоги інвалідам війни II групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком., але так як виплата разової грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про державний бюджет», яким і визначався розмір разової допомоги у 2007-2010 роках. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії інвалідом 2 групи, і відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ має право на щорічну разову грошову допомогу, передбачену ч. 5 ст.13 Закону №3551-XII (а.с. 14,22). Довідкою Управління (а.с.22) підтверджено, що позивач отримував таку допомогу у розмірах, визначених Законами України про Державний бюджет, а саме : у 2007 р. - 360 грн., 2008 р. - 400 грн., у 2009 р. - 430 грн., 2010 р. - 480 грн. 19.05.2010 року позивач звертався до Управління із заявою про перерахунок щорічної разової грошової допомоги за 2006-2010 роки, в розмірі, передбаченому Законом №3551-XII, виходячі із мінімальної пенсії за віком на момент виплати, однак йому в цьому було відмовлено (а.с.5-6, 7). В силу до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Дію ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги згідно з п. 13 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 р. N 489-У. Зупинення дії частини п'ятої ст. 13 даного закону на 2007 рік, передбачене п. 13 ст. 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-У, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6- рп/2007. Підпунктом «б» пунктом 2 пункту 20 Розділу II Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих України» від 28.12.2007 року №107-УІ, ч.5 ст.13 Закону №3551 -XII викладено в наступній редакції - щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України". Ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу за 2007 та 2008 роки здійснена на підставі відповідних Законів України про Державний бюджет на ці роки правомірно, тобто на підставі законодавства, яке діяло на момент виплати (квітень 2007 та 2008 років). Що стосується виплати такої допомоги у 2009 та 2010 рр, то суд зазначає наступне. Статтями 71, 70 Законами України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та «Про державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом №3551-XII залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009-2010 рр інвалідам війни II групи щорічної разової грошової допомоги повинна здійснюватись відповідно до норм Закону №3551-ХІ, тобто у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Положення ч.З ст.28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсію за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті мінімального розміру пенсії за віком, який застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.13 Закону №3551-XI. У відповідності до ст. 17-1 Закону №3551-XI , щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання, а тому твердження Управління про те, що воно є неналежним відповідачем, є безпідставними. Позивач в резолютивній частині позовної заяви просить зобовязати суд провести перерахунок та виплатити щорічну разову грошову допомогу, відповідно до ст.13 Закону №3551-XI виходячи з розміру 8 мінімальних заробітних плат. Таке його посилання є помилковим, оскільки відповідно до Закону №3551-XI, такі виплати здійснюються в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial