Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

У травні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 12 липня 1993 року помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, вулиця Бобрицька, 66. Ще за життя 08 червня 1993 року його дід [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, за яким все своє майно заповідав йому, [PERSON] При складанні заповіту його імя у заповіті було вказано Євген замість правильного Євгеній, на що тоді ні секретар селищної ради, ні дід уваги не звернули. На момент смерті діда йому було чотири роки, разом зі своїми батьками він проживав у зазначеному вище спадковому будинку № 66 по вулиці Бобрицькій у смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, що підтверджується копією будинкової книги та довідками [PERSON] селищної ради Броварського району. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у такому віці він не подавав, проте, постійно проживаючи у спадковому будинку, згідно із вимогами ст. 549 ЦК України (1963 року) він фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Рішенням [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 03 березня 1999 року на підставі заяви його матері за померлим дідом [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок із відповідними надвірними будівлями: сарай, вбиральня, погріб, сарай, колодязь та огорожа, що знаходяться за адресою: смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, вулиця Бобрицька, 66. Після цього його мати до бюро технічної інвентаризації з метою реєстрації права власності не зверталася. На даний час зареєструвати право власності на нерухоме майно за померлою особою неможливо, оскільки відповідно до ст. 25 ЦК України (2003 року) цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Вказаний вище будинок загальною площею 112,3 м2, житловою площею 57,3 м2 був побудований [PERSON] у 1968 році, до дня смерті він проживав у ньому. Вся технічна документація на будинок з відповідними надвірними будівлями оформлена на [PERSON] Самовільних прибудов та переобладнань немає. Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, він не може зареєструвати за собою право власності на них в порядку спадкування. Інші спадкоємці за законом діти померлого діда [PERSON] треті особи у справі: [PERSON] і [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Просив встановити факт належності йому, [PERSON], заповіту, складеного 08 червня 1993 року [PERSON] на імя [PERSON]; встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], який помер 12 липня 1993 року; визнати за ним право власності на житловий будинок А-1 з надвірними будівлями та спорудами: сарай Б, вбиральня В, сарай Д, гараж Е, колодязь К та огорожа N, що розташовані у смт. Велика Димерка Броварського району Київської області по вулиці Бобрицькій, 66. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити його. Відповідач [PERSON] селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, позов визнає. Треті особи: [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримали, проти його задоволення не заперечували. Третя особа: [PERSON] колишня дружина померлого [PERSON] у попередньому судовому засіданні надала суду заяву, у якій вказує, що позов [PERSON] підтримує, на спадковий житловий будинок вона не претендує. Просила розглянути дану справу у її відсутності. Розяснивши особам, які беруть участь у справі, наслідки визнання позову, враховуючи, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. Оскільки правовідносини виникли до 01 січня 2004 року та продовжують існувати на даний час, при вирішенні цього спору застосуванню підлягають ЦК України (1963 року) та чинний ЦК України (2003 року). Із заповіту, посвідченого 08 червня 1993 року секретарем Великодимерської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON], вбачається, що [PERSON], що мешкав у селі Велика Димерка Броварського району Київської області, на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав [PERSON]. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 91, на час розгляду справи не змінений та не скасований. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 12 липня 1993 року. Із свідоцтва про народження серії VІ-БК № 362811 та паспорта громадянина України серії МЕ № 585839, виданого 24 лютого 2005 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві, видно, що позивач [PERSON] народився 27 вересня 1988 року у селі Велика Димерка Броварського району Київської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON], із паспортів яких вбачається, що в період з 08 вересня 1979 року по 11 грудня 1998 року вони були зареєстровані та проживали у [INFO]. Факт проживання позивача [PERSON] разом із батьками за вказаною вище адресою підтверджується довідкою [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області № 1007 від 08 серпня 2010 року. З довідки Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні Національної академії наук України № 131/479 від 22 червня 2010 року вбачається, що власні імена Євгеній та Євген мають однакове етимологічне значення і тому вважаються цілком ідентичними. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], який помер 12 липня 1993 року, згідно із заповітом від 08 червня 1993 року все своє майно заповідав позивачу [PERSON]. Згідно із довідкою Комунального підприємства Київської обласної ради Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації № 95162 від 14 квітня 2010 року за адресою: смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, вулиця Бобрицька, 66, знаходяться збудований житловий будинок загальною площею 112,3 м2, житловою площею 57,3 м2, з надвірними будівлями і спорудами: сарай, вбиральня, сарай, гараж, колодязь та огорожа. Відповідно до зведеного акту вартості будівель та споруд у смт. Велика Димерка Броварського району Київської області по вулиці Бобрицькій, 66, власником у якому зазначений [PERSON], знаходяться: житловий будинок А-1 і надвірні будівлі та споруди: сарай Б, вбиральня В, сарай Д, гараж Е, колодязь К та огорожа N. З довідок [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області вбачається, що згідно із погосподарськими документами селищної ради домоволодіння за вказаною вище адресою значилося за [PERSON]. Із спадкової справи № 759/2009 до майна померлого 12 липня 1993 року [PERSON] видно, що 10 жовтня 2009 року до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся позивач [PERSON] Інших спадкоємців не має. Згідно із довідкою [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 17 вересня 2009 року № 145 [PERSON], [INFO], протягом шести місяців після смерті діда [PERSON], який помер 12 липня 1993 року, фактично вступив в управління спадковим майном шляхом фактичного проживання у спадковому будинку у смт. Велика Димерка Броварського району Київської області по вулиці Бобрицькій, 66. Листом від 10 вересня 2009 року № 2684/02-14 Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний спадковий житловий будинок позивачу [PERSON] відмовила, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Рекомендовано звернутися до суду. Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України (1963 року) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом вважається таким, що прийняв спадщину після смерті діда [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавця фактично проживав у належному останньому спадковому житловому будинку. Згідно із ст. 328 ЦК України (2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи встановлений судом факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини за заповітом після смерті діда [PERSON], який помер 12 липня 1993 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, вулиця Бобрицька, 66, в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 524 527, 548, 549 ЦК України (1963 року), ст. ст. 328, 392 ЦК України (2003 року),

Outcome: approved