Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

У грудні 2009 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності, зазначивши, що 09 лютого 2009 року між ним та [PERSON] було вчинено правочин, за яким він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 41 100 доларів США, а останній передав йому автомобіль марки «BMW Е53/Х5 3.0 D», випуск 2006 року, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві приватної власності. Оскільки, за розпискою [PERSON], останнім, у його володіння було передано автомобіль, вважає, така дія [PERSON] є заставою у вигляді закладу. На його думку, розписка відповідача від 09.02.2009 року є договором застави в розумінні норм цивільного законодавства України, оскільки за нею він передав [PERSON], а останній отримав грошові кошти в розмірі 41 100 доларів США в заставу на автомобіль марки «BMW Е53/Х5 3.0 D», випуск 2006 року, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Через деякий час з моменту укладення договору застави, він неодноразово телефонував відповідачу з метою узгодження строку та порядку повернення грошових коштів. Однак, станом на час звернення до суду, відповідач на телефонні дзвінки не відповідає та уникає контакту. На його думку, така поведінка відповідача свідчить про небажання та/або неможливість виконання умов укладеного між ними 09.02.2009 року договору застави автомобіля. Цим самим, [PERSON] порушує законне право власності на належні йому грошові кошти в розмірі 41 100 доларів США. Також, враховуючи ту обставину, що [PERSON] не виконав свої зобов'язання, передбачені умовами укладеного з ним, договору застави автомобіля, вважає, що на підставі укладеного між ними правочину та згідно норм цивільного законодавства, у нього виникло право на визнання за ним права власності на предмет застави. Просив суд визнати дійсним договір застави автомобіля марки «BMW Е53/Х5 3.0 D», випуск 2006 року, кузов № WВAFB71080LX67666, державний реєстраційний номер [NUMBER], укладений 09 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «BMW» Е53/Х5 3.0 Б, випуск 2006 року, кузов № WВAFB71080LX67666, державний реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні свої вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ВРЕР в м. Кременчуці в судове засідання не з*явилися по невідомій суду причині, про день слухання справи були повідомлені належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дав повну оцінку зібраним по справі доказам, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09 лютого 2009 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було вчинено правочин, за яким позивач [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 41 100 доларів США, а останній передав позивачу автомобіль марки «BMW Е53/Х5 3.0 D», випуск 2006 року, кузов № WВAFB71080LX67666, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 208 ЦК України, вказаний правочин було вчинено у письмовій формі, доказом чого є розписка відповідача від 09.02.2009 року такого змісту: «Я, [PERSON] беру у [PERSON] 41 100 (доларов СІІІА) сорок одна тисяча сто доларов. В залог оставляю машину BMW 2006 г № [NUMBER]. (дата, підпис)». Автомобіль марки «BMW Е53/Х5 3.0 D», випуск 2006 року, кузов № WВAFB71080LX67666, державний реєстраційний номер [NUMBER], який [PERSON] надав позивачу в заставу згідно вказаної розписки, належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 088067, виданого Кременчуцьким ВРЕР 16.09.2008 року. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Норма частини 1 статті 574 ЦК України передбачає, що застава виникає також на підставі договору. Згідно статті 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Оскільки, за розпискою відповідача [PERSON], останнім, у володіння позивача [PERSON] було передано автомобіль, суд вважає, що на підставі частини 2 статті 575 ЦК України така дія відповідача [PERSON] є заставою у вигляді закладу. Розписка відповідача від 09.02.2009 року є договором застави в розумінні норм цивільного законодавства України, оскільки за нею позивач передав відповідачу, а останній отримав грошові кошти в розмірі 41 100 доларів США в заставу на автомобіль марки «BMW Е53/Х5 3.0 D», випуск 2006 року, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначений договір застави можна вважати правочином, що спрямований на відчуження права власності, оскільки, за ним відповідач мав на меті передати позивачу право власності на предмет застави, у разі неповернення отриманих коштів. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Стаття 577 ЦК України встановлює, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна; моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Норми статті 334 ЦК України передбачають, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; переданням майна вважається вручення його набувачеві; якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У зв'язку з тим, що сторонами не було вчинено дій щодо державної реєстрації договору застави, а він потребує такої, суд вважає, що на підставі викладених вище норм чинного цивільного законодавства України, існують всі підстави для визнання вказаного договору застави, що був укладений між сторонами, дійсним. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання, передбачені умовами укладеного з позивачем [PERSON], договору застави автомобіля, суд вважає, що на підставі укладеного між сторонами правочину та згідно норм цивільного законодавства, у позивача виникло право на визнання за ним права власності на предмет застави.

Outcome: approved