Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із уточненим позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину домобудівництва, визнання права на частину самовільно побудованого будівництва, поділ житлового будинку в натурі між власниками, усунення перешкод у здійсненні права власності, про встановлення порядку користування земельної ділянкою, визнання недійсним договору про сумісну діяльність. Позивач у судовому засіданні уточнила позовні вимоги, а саме просить суд винести рішення, задовольнивши вимоги, з урахуванням мирової угоди узгодженої між сторонами, яка була надана суду під час судового засідання. Відповідач у судовому засіданні з уточненими позовними вимогами згодна, просить суд винести рішення, задовольнивши вимоги, з урахуванням мирової угоди узгодженої між сторонами, яка була надана суду під час судового засідання. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, з`ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. Суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.1998р. [PERSON] , є власником 1/2 частини будинку за адресою [ADDRESS] . Вищевказаний договір був зареєстрований в МБТІ Б-Дністровського р-ну Одеської області - 11 грудня 1998 р. та виданий технічний паспорт на ім`я [PERSON] . Власником іншої 1/2 частини будинку є відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за № 602/Б від 23.10.1996р., який зареєстрований в МБТІ 05.11.1996р. Згідно договору купівлі-продажу від 05.10.1998 р. 1/2 частина житлового будинку, яку позивач придбала, складалась з наступного: літ. „А" - житловий будинок площею 27,7 кв.м., літ.„Б", „В" - сарай; літ. „Ж" - літня кухня, літ. „З" - сарай; літ. „К" - дерев`яна вбиральня; №1-5.1 - споруди. Між сторонами була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмово укладеним договором купівлі-продажу від 05.10.1998 р., який підписаний сторонами. Позивачем були повністю виконані умови договору, а саме: сплачена вартість 1/2 частини домоволодіння, які вказані у договорі купівлі-продажу, була проведена реєстрація договору в МБТІ Білгород-Дністровського р-ну Одеської області. Відповідачка прийняла від позивача гроші за продаж 1/2 частини домоволодіння, та звільнила 1/2 частину домоволодіння. Згідно техпаспорту від 11.12.1998р. та експлікації земельна ділянка всього складає площею 870 кв.м. У 1996р. при пожежі згорів дах спірного будинку [ADDRESS] , пошкоджені стіни, та пошкоджена огорожа земельної ділянки. На той час будинок належав відповідачці [PERSON] . Згідно рішення Затоківської селищної Ради народних депутатів від 09.03.1998 р. [PERSON] було дозволена реконструкція та капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS] , та встановлення нової огорожі по периметру земельної ділянки. Однак, реконструкцію спірного будинку відповідачка самостійно не робила, і тільки після того, як позивач купила у неї 1/2 частину житлового будинку, вони разом зробили реконструкцію житлового будинку. Усі затрати по реконструкції будинку на будматеріали та роботи вони понесли з відповідачкою у рівних частках. Після проведення реконструкції, спірний житловий будинок став мати два поверхи. Перший поверх складається з наступних приміщень: літ. "А"- 21кв.м; літ. „Б" - 12,5кв.м.; літ. "В"- 12,5кв.м.; літ. 'Т"-11,5кв.м.; літ. "Д"-11,5кв.м.; літ. "Е"- 11,5кв.м.; літ. "Ж"-11,5кв.м.; літ. "З"- 8кв.м.; літ. "И"- 13кв.м.; літ. "К"- де знаходились лічильники електроенергії; підсобне приміщення під літ. «Ж-1» Другий поверх складається з наступних приміщень: під літерами „Л","М","Н","0","П","Р","С","Т". За усною домовленістю з відповідачкою позивач зайняла на першому поверсі такі приміщення: літ. „В","Е","Ж","3", на другому поверсі - „Н","0",С", «Т» а всі інші приміщення зайняла відповідачка. Однак, відповідачка самовільно, і без згоди позивача, зайняла приміщення під літ. "А", "И", «Ж-1» та перешкоджає їй доступ до лічильників електроенергії у приміщенні під літ. "К". Позивачка вказує, що після проведення реконструкції відповідачка стала перешкоджати їй у користуванні її власністю, а саме: вона поміняла замки на заборі, завела собак, та декілька разів не пускала її до двору. 03.07.2003 р. позивач звернулась до Білгород-Дністровського МБТІ із заявою про проведення інвентаризації спірного будинку, але у зв`язку з перешкодами відповідачки, згідно висновку МБТІ від 05.08.2003р. за №1636, оскільки не був наданий повний доступ для обстеження будівлі [ADDRESS] , виконати замовлення не виявилось можливим. Таким чином, відповідачка перешкоджає позивачу ввести побудовані приміщення в експлуатацію. Також між сторонами виникають спори про порядок користування і володіння будинком. Угоди про спосіб виділення частки із загального майна не досягнуто. У своїй уточненій позовній заяві позивач вказує, що з 2000 року між сторонами склався порядок користування спірним будинком, та кожний власник користувався такими приміщеннями будинку: -[PERSON] - на 1 поверсі: літ. „В","Е","Ж","3", на другому поверсі -,,Н","0",С","Т"; -[PERSON] - на 1 поверсі: літ."А", „Б",Т","Д","И","К", на другому поверсі: літ."Л", "М","П", „Р" . Конституція України передбачає, що суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України (в редакції 2003р.) право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважається рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зокрема, частиною першою статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ч. 3 ст. 367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач вважає, що її права, як власника порушуються, у зв`язку з тим, що вона не може оформити належним чином правовстановлюючі документи на належну їй частину будинку, ввести в екслуатацію побудовані приміщення, а також не може користуватися своєю часткою будинку, у зв`язку з чим відповідачка у цьому перешкоджає. Як зазначено у ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Разом з тим, у відповідності з вимогами Закону України «Про здійснення нотаріальних дій», нотаріус також не може скласти нотаріальний договір про згоду між позивачем та [PERSON] про затвердження ідеальних часток, так як спірний будинок належить сторонам на підставі договорів купівлі-продажу, які були посвідчені на товарній біржі. Крім того, згідно техпаспорту від 11.12.1998 р. та експлікації земельна ділянка всього складає площею 870 кв.м., з них 118 кв.м. - зайнято під будівництвом, 207 кв.м. - під дворовим покриттям (грунт), 363 кв.м. - під садом, і 162 кв.м. під городом. Згідно ч. 4 ст. 373, ч.2 ст. 377 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення; якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на які вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Крім того, відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.1999 р. позивач та [PERSON] придбали в рівних частках у [PERSON] земельні ділянки площею 60 кв.м. та 200 кв.м., що належали на підставі державного акту ІУ-ОД № 024969 виданого Затоківською селищною радою народних депутатів 12.08.1998р. за реєстровим № 10, розміщені на землях, що знаходяться у віданні Затоківської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка). Відповідно до рішення Затоківської селищної ради за № 989 від 14.05.2004 р. селищна рада вирішила зареєструвати право спільної часткової власності за [PERSON] , [PERSON] на частину земельної ділянки загальною площею 0,026 га, розташованої по [ADDRESS] , придбану на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Частині земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,026 га, розташованої по [ADDRESS] , присвоїти [NUMBER] . Видати державний акт на право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,026га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На підставі вищевикладеного позивач просить встановити між нею та [PERSON] порядок користування зазначених земельних ділянок. Позивач також просить договір про сумісну діяльність від 20.08.1996 р. визнати недійсним. Відповідно до статті 44 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року) договори про сумісну діяльність повинні укладатись у письмовій формі, тобто шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає (стаття 154 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року). Оскільки глава 38 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року) не передбачає обов`язкових реквізитів договору про сумісну діяльність, то вирішуючи питання про наявність договірних взаємовідносин, слід виходити з того, що такий договір вважається укладеним, коли між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для його виконання, наприклад, мета договору, порядок та умови ведення спільних справ, види та обсяг внесків кожної із сторін, умови використання результатів сумісної діяльності тощо. Як вбачається зі змісту договору про сумісну діяльність між [PERSON] та [PERSON] від 20.08.1996 року сторонами не було досягнуто згоди по всім істотним умовам договору, а саме, не визначена мета договору, не визначено обсяг внесків кожної із сторін та не визначено умови використання результатів сумісної діяльності. До того ж відповідно ст. 430 ЦК України (в ред. 1963 року) договір про сумісну діяльність може бути укладений між громадянами лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги за уточненою позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домобудівництва, визнання права на частину самовільно побудованого будівництва, поділ житлового будинку в натурі між власниками, усунення перешкод у здійсненні права власності, про встановлення порядку користування земельної ділянкою, визнання недійсним договору про сумісну діяльність є законним і обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved