Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

Позивач зверну лась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. На підтвердження свого позову зазначає, що жовтні 2009 року вона придбала у відповідачів домоволодіння про шо між ними було складено письмову розписку. З весни 2010 року позивач мешкає в придбаному домоволодінні, господарює в ньому, проводить ремонтні роботи, обробляє земельну ділянку. На початку весни 2010 року вона розпочала роботи щодо газифікації домоволодіння і представники газслужби попрохали надати їм правовстановлюючі документи на домоволодіння, яких у позивача не виявилось, тому їй було відмовлено у проведенні газифікації домоволодіння. Позивач звернулась до відповідачів для належного оформлення правочину між ними, але останні їй пояснили, що до січня 2008 року у даному домоволодінні проживала та відповідно була власником їхня сестра [PERSON], яка 08.01.2008 року померла, а спадщину після її смерті вони не оформили, тому у них виникла затримка із оформлення придбаного позивачем домоволодіння. Відповідачі звернулись до державного нотаріуса, який надав їм письмову відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що у них відсутній правовстановлюючий документ на таке домоволодіння. Відповідачі звернулись до Павлоградського МБТІ для виготовлення технічної та правовстановлюючої документації на таке домоволодіння, де їм оформили технічний паспорт на спадкове домоволодіння. У виготовленні правовстановлюючого документа їм в усному порядку відмовили пояснивши, що за їхніми даними спадкове домоволодіння належить [PERSON], матері відповідачів, яка померла 03.06.1997 року, після смерті якої жоден спадкоємець не оформив домоволодіння на своє ім»я. Відповідно дублікат правовстановлюючого документу чи оригінал на ім»я померлої особи їхній заклад не надає. Зустрівши такі проблеми при оформленні домоволодіння на своє ім»я відповідачі передали позивачу технічний паспорт на придбане домоволодіння та запропонували самій розібратись в даній ситуації, тобто продавці відмовляються від подальшого нотаріального посвідчення правочину між ними. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять позов задоволити. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Вислл'хавши доводи позивача, його представника, відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що влітку 2009 року позивач домовилась із відповідачами про придбання домоволодіння № 20 по вул.. Лєрмонтова в смт. Петропавлівці Дніпропетровської області. В жовтні 2009 року вона сплатила на користь відповідачів 30 000,00 гривень за вищенаведене домоволодіння, а відповідачі відповідно передали їй ключі від домоволодіння. Про проведене виконання умов договору купівлі-продажу між сторонами було складено письмову розписку. З весни 2010 року позивач перебралась до придбаного домоволодіння та розпочала в ньому господарювати, проводити ремонтні роботи, обробляти земельну ділянку. На початку весни 2010 року позивач запросила до придбаного домоволодіння представників газового господарства з ціллю оформлення проекту постачання до домоволодіння. Дія проведення таких робіт представники газового господарства попрохали її надати їм правовстановлюючі документи на домоволодіння, яких у позивача не виявилось, тому їй було відмовлено у проведенні газифікації домоволодіння. Позивач звернулась до відповідачів для належного оформлення правочину між ними і останні пояснили, що до січня 2008 року у даному домоволодінні проживала та відповіде була власником їхня сестра [PERSON], яка 08.01.2008 року померла, а спадщину після її смерті вони не оформили, тому і виникла затримка із оформлення придбаного позивачеу домоволодіння. 27.03.2010 року відповідачі звернулись до державного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу, де їм надали письмову відмову у вчиненні нотаріальні дій через те. що у них відсутній правовстановлюючий документ на таке домоволодіння. Відповідачі звернулись до Павлоградського МБТІ для виготовлення технічної та правовстановлюючої документації на таке домоволодіння, де їм оформили технічний паспорт на спадкове домоволодіння. У виготовленні правовстановлюючого документа їм в усному порядку відмовили пояснивши, що за їхніми даними спадкове домоволодіння належить [PERSON], матері відповідачів, яка померла 03.06.1997 року, після смерті якої жоден спадкоємев не оформив домоволодіння на своє ім»я. Відповідно дублікат правовстановлюючого документу оригінал на ім»я померлої особи їхній заклад не надає. Відповідно представники БТ1 та нотаріальної контори запропонували відповідачам звернутись для вирішення такого питання до судових органів. Судом встановлено, що 03.06.1997 року власник спірного домоволодіння [PERSON]О померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 136431 виданим 06.06.1997 року Петропавлівською селищною радою Дніпропетровської області за актовим записом № 78. Так як на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяли норми Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року, то відповідно до спадкування потрібно застосувати саме ці норми, а не норми ЦК України в редакції від 01.01.2004 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже враховуючи, що [PERSON], рідна сестра відповідачів, проживала на момент смерті разом зі своєю матір»ю та продовжила розпоряджатись належним їй домоволодінням, то потрібно її вважати такою, що прийняла спадщин\ після смерті матері. Спадкоємиця за життя документально не оформила спадкове домоволодіння на своє ім»я та померла 08.01.2008 року. Єдиними спадкоємцями після її смерті залишились її рідні брат та сестра, відповідачі за цим позовом, які також фактично успадкували спірне домоволодіння, так як розпоряджались таким майном до часу відчуження його на користь позивача, тобто факт їхнього спадкування домоволодіння є повністю обгрунтованим. Для підтвердження укладення правочину ж між сторонами було складено письмову розписку' з кожним із спадкоємців. Відповідно до цих розписок позивач передала на користь кожного відповідача по 15 000,00 гривень, а відповідачі відповідно передали на користь позивача домоволодіння, після чого позивач проживає в домоволодінні № 20 по вул. Лєрмонтова в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, використовує земельну ділянку надану для обслуговування придбаного домоволодіння та ведення присадибного господарства на свій розсуд, тобто вона вступила у повне володіння нерухомим майном та фактично стала його власником. Відповідно до ст.. 548 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належнок спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 рою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління чі володіння спадковим майном. Померла сестра відповідачів відразу після відкриття спадщині після смерті матері вступила в управління спадковим майном та відповідно розпорядились ним ге свій розсуд. Відповідно до ч. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування > передбачений ст.549 Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.1964 року шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до ч.2 ст. 22,0 ЦК України - якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з________) моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач та відповідач передали майно один одному у володіння. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчу є його право власності. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язу ється прийняти майно і сплатити певну суму грошей, умови вказаної статті сторони виконали. , Стаття 392 ЦКУ передбачає, що власник майна може пред 'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності позивача не визнається державними органами через відсутність свідоцтва про право на спадщину, яке не можливо отримати через відмову державного нотаріу са посвідчити відмову брата позивача від частки в спадковому майні на користь позивача. Відповідно до ч.І ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже враховуючи, що всі умови правочину між сторонами виконано, право відповідачів на спадкове майно з правом подальшого повного розпорядження таким майном обгрунтовано, суд вважає за доцільне визнати право власності на нерухоме майно за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved