Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення та доплати в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування позивачка визначила у розмірі 35620 грн.42 коп. У своєму позові вона посилалася на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій позов свій підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Представники відповідачів в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку, але надали суду листи, в яких позов не визнають і просили справу розглянути без участі представників. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка працювала в ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс", що у м. Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення і являється потерпілою 3-ї категорії від Чорнобильської катастрофи. Отже позивачка має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", адже відповідно до ст.39 Закону "заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати", а щомісячна грошова допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37 Закону) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати". Отримання позивачем коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить Закону України "Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким встановлені компенсації та доплати громадянам, які проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення. Тобто у спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат у твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме: з 1 грудня 2006 року 400 грн.; з 1 квітня 2007 року 420 грн.; з 1 липня 2007 року 440 грн.; з 1 жовтня 2007 року 460 грн.; з 1 січня 2008 року 515 грн.; з 1 квітня 2008 року 525 грн.; з 1 жовтня 2008 року 545 грн.; з 1 грудня 2008 року 605 грн.; з 1 квітня 2009 року 625 грн.; з 1 липня 2009 року 630 грн.;з 1 листопада 2009 року 744 грн.; з 1 січня 2010 року 869 грн. Оскільки відповідачі не оспорюють розрахунок сум, наданий позивачем, тому суд вважає, що заборгованість перед [PERSON] по ст.37 Закону за період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року становить 7631 грн. 60 коп. Заборгованість перед [PERSON] по ст.39 Закону за період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року становить 27988 грн. 82 коп. Оскільки розпорядниками цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області та управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира, суд стягує заборгованість з них. А тому на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved