Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

[PERSON] у вересні 2010 року звернувся в суд з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2008 року по 04 червня 2009 року в сумі 5872 грн. 67 коп. і середній заробіток за період затримки розрахунку з 05 червня 2009 року по 03 березня 2010 року в сумі 10 183 грн. 32 коп., а всього 16 055 грн. 99 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач працював з 25.03.2005 року в Закритому акціонерному товаристві "Кіровоград- лада" на посаді слюсаря та в подальшому був переведений на посаду товарознавця та 04.06.2009 року був звільнений з роботи згідно п.1ст.36 КЗпП України. При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Згідно довідки № 549 від 21.09.2009 року, виданої відповідачем заборгованість перед позивачем становить - 5872 грн.67 коп., а тому зазначена сума підлягає до стягнення в примусовому порядку. Сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за час затримки розрахунку складає 10 183 грн. 32 коп. Згідно статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст..117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В Пункті 20 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"; далі - постанова Пленуму) визначено, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У п. 21 Постанови Пленуму, зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача - 51 грн. збору на користь держави та в порядку ст.81 ЦПК України - 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. Рішення, в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved