Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 20 травня 1996 року, складений заступником головного лікаря Кодимської ЦРЛ [PERSON] на ім»я [PERSON]. Представник позивача (за довіреністю), в судовому засіданні підтримуючи та обґрунтовуючи свої вимоги пояснила, що позивачка є дочкою [PERSON], яка померла 29 березня 2008 року. На ім»я Семенюк [PERSON] [PERSON] 13 березня 1985 року зробила заповіт за яким будинок №34 по вулиці Маяковського в місті Кодимі, Одеської області заповідала саме тій. 28 травня 1996 року [PERSON] померла у Кодимській районній лікарні. За декілька днів до смерті [PERSON] зробила інший заповіт, за яким те ж майно заповідала відповідачці [PERSON]. Останній заповіт був складений в Кодимськиій ЦРЛ заступником головного лікаря, відповідачем [PERSON] Позивачці не було відомо про складання такого заповіту, і тому до суду та звернулася лише в теперішній час. Заповіт на ім»я відповідачки [PERSON] був вчинений [PERSON] в той час, коли остання перебувала в хворобливому стані, а тому не розуміла значення своїх дій. З цієї причини заповіт повинен бути визнаний недійсним. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позов не визнає. Заповіт на її ім»я був складений [PERSON] за ясної пам»яті, вона розуміла значення своїх дій. Попрохала щоб заступник головного лікаря склав заповіт. Так було і зроблено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 1996 році працював заступником головного лікаря Кодимської ЦРЛ в травні він посвідчував заповіт хворої [PERSON]. Текст заповіту він писав особисто, а підпис під заповітом поставила [PERSON] Ніяких порушень законодавства при цьому допущено не було. Все відбувалося з доброї волі хворої. Вона була адекватна. Розуміла значення своїх дій. Представник відповідача (державної нотаріальної контори) [PERSON] (за посадою) в судовому засіданні пояснила, що оформлення заповіту [PERSON] в Кодимській ЦРЛ відбувалося в повні відповідності з законом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що коли померла [PERSON], то [PERSON] забезпечила продукти на поховання. До смерті [PERSON] стосунки між [PERSON] і [PERSON] були добрими. Згідно заповіту від 15 березня 1985 року [PERSON] заповідала житловий будинок №34 по вулиці Маяковського з надвірними спорудами в місті Кодимі, Одеської області [PERSON]. Згідно заповіту від 20 травня 1996 року [PERSON] заповідала те ж майно [PERSON]. Згідно інформації №309 від 19 березня 2010 року Кодимської центральної районної лікарні Одеської області [PERSON], [INFO] госпіталізована до терапевтичного відділення Кодимської ЦРЛ 06 травня 1996 року з діагнозом: гостра правостороння пневмонія, ішемічна хвороба серця,атеросклероз коронарних судин з порушенням ритму, недостатність кровообігу ІІ А-Б ст., ДН ІІ ст.. Діагноз після огляду зав. Відділенням 14 травня 1996 року: ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз атеросклеротичний з екстросистологією НК ІІ В «Застойні легені». Діагноз заключний клінічний: а) основний: хронічна форма ішемічної хвороби серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно п.1 статті 542 ЦК України (в редакції 1963 року) до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів. П.1 «Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №419 передбачено, що посвідчувати громадянам заповіти і доручення, прирівнювані до нотаріально посвідчених відповідно до статті 40 Закону України «Про нотаріат», мають право такі посадові особи: головні лікарі, їх заступники по медичній частині або чергові лікарі лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в цих лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах та санаторіях. Судом установлено, що [PERSON] 13 березня 1985 року зробила заповіт на ім»я матері позивачки [PERSON], за яким заповідала житловий будинок №34 по вулиці Маяковського в місті Кодимі. 06 травня 1996 року [PERSON], з діагнозом гостра правостороння пневмонія, ішемічна хвороба серця,атеросклероз коронарних судин з порушенням ритму, недостатність кровообігу ІІ А-Б ст., ДН ІІ ст. була госпіталізована до Кодимської ЦРЛ. В подальшому стан її здоров»я погіршувався і 28 травня 1996 року [PERSON] померла. 20 травня 1996 року вона змінила свій попередній заповіт і склала новий, за яким теж майно заповідала працівнику Кодимської ЦРЛ [PERSON]. Зазначений заповіт в умовах лікарні посвідчив заступник головного лікаря [PERSON] Таким чином, аналізуючи вище зазначені правові норми суд прийшов до висновку, що заступник головного лікаря, відповідач [PERSON] діяв в межах повноважень, визначених законом. В той же час, задовольняючи позов, суд виходив з того, що, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], на момент підписання заповіту, знаходилась в такому стані, що не розуміла значення своїх дій з огляду на захворювання (хронічна форма ішемічної хвороби серця. Атеросклеротичний кардіосклероз), а тому, як те передбачає п. 8 «Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №419 не можуть посвідчуватися заповіти і доручення громадян, які на час складання заповіту чи доручення перебувають у такому стані, що не можуть розуміти значення своїх дій або керувати ними. Тобто, посвідчуючи заповіт відповідач [PERSON] порушив вимоги нормативного акту. В цьому випаду закон (ст.48 ч.1 ЦК України в редакції 1963 року) передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. На підставі ст. 48 ч.1 ЦК України ( в редакції 1963 року),

Outcome: approved