Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

В вересні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку з тим. що в внаслідок професійного захворювання в 2009 році він був визнаний інвалідом 3 групи з втратою 65% працездатності. Він переносить моральні страждання. змушений додавати зусиль по організації життя. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позов, та пояснив, що за висновком МСЕК він втратив 60 % працездатності. Представник відповідача ВАТ „ МГЗК [PERSON] позов не визнала і пояснила, що Позивач знав, що буде працювати у шкідливих умовах праці, за що сплачується підвищена заробітна плата, та погодився на це. Крім того, позивачем не доведена наявність моральної шкоди, а також сума відшкодування позивачем не доведена. Факт встановлення професійного захворювання, час перебування на лікуванні встановлення відсотку втрати працездатності в суді не оспорювалися. Судом досліджені медичні документі, надані позивачем, щодо стану' його здоровя Суд приходить до наступного: Позивач працював в ВАТ "МГЗК з 1970 року. 17.12.2008 року був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, яке виникло внаслідок праці в умовах шуму, пилу, вібрації, на підприємстві показники цих шкідливих умов були значно перевищені. 2лютого 2009 року МСЕК встановила позивачеві втрату працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 60% та встановила йому 3 групу інвалідності. 32001 року обов'язок відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, покладено на ФССНВВ. Але в 2007 році після внесення змін в законодавство ФССНВВ звільнений від відшкодування моральної шкоди. Втрата працездатності та інвалідність встановлені позивачеві в 2009 році, тому підстав для стягнення з Фонду немає. Згідно з ст-1167 ЦК України, як загальною нормою закону, яка стосується всіх випадків відшкодування шкоди, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка ЇЇ! завдала, при наявності її вини. Позивач працював у небезпечних для здоровя умовах, а вина відповідача полягає в1 незабезпеченні належних умов праці, або в неприйнятті заходів для максимального зменшення шкідливого впливу небезпечних умов, тобто в порушенні вимог ст. 153 КЗпП. За моральну шкоду, спричинену працівникові під час виконання трудових обовязків несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах. За ст..237-1 КЗпІЇ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і вважає наявність моральної шкоди доведеною. Внаслідок професійного захворювання позивач багато часу проводить на лікарняному. Це підтверджується об'єктивними даними - виписками з лікарень. Перебування в лікарні, навіть при відшкодуванні вартості всіх ліків, не може не викликати моральних страждань, тому що це є обмеженням для людини на вибір способу життя, пересування, тощо. Тому суд не може погодитись з поясненнями представника відповідача про те, що сам факт перебування в лікарні, погіршення стану здоров'я не може бути доказом моральних страждань. Суд враховує при визначенні суми відшкодування ту обставину, що відповідачем також приймалися деякі міри по зменшенню шкідливого впливу на здоров'я робітника. В підприємстві є санаторій-профілакторій, позивач міг проходити профілактику та лікування щороку, що могло б суттєво зменшити шкідливі наслідки важкої праці. Суд вважає справедливою, такою, що відповідає нанесеної шкоді, є сума в 6000 грн. Відшкодування шкоди за статтями 237-1 КЗпП та 1167 ЦК України не передбачає звільнення від сплати податків. Тому податковим агентом, яким є відповідач, повинно бути проведене утримання всіх належних платежів.

Outcome: partial