Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

[PERSON] 02 жовтня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності, [PERSON] і [PERSON] заявили свої позовні вимоги про визнання права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на частину квартири, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що 22 серпня 2005 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], всі умови договору виконані, але оформити нотаріально вказану угоду не змогли. Потім він продав вказану квартиру [PERSON], але ці угоди не визнаються дружиною загинулого [PERSON] Вважає, що все ним зроблено правильно і згідно закону, просив визнати угоду купівлі-продажу ним спірної квартири дійсною та визнати за ним право власності на це житло. З позовними вимогами [PERSON] погодився, вимоги [PERSON] не визнав і вважає їх неодгрунтованими, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] визнав. підтвердивши правильність викладених в них обставин, з позовними вимогами [PERSON] не погодився і просив в їх задоволенні відмовити. [PERSON] в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу йому належить спірна квартира. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно сторін на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував і будь-якої шкоди не завдавав. Вважає інші, крім його, позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, задовольнивши його позов про визнання права власності. [PERSON] в своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилалися на те, що була в шлюбі з [PERSON], мають неповнолітню дитину, чоловік загинув, відкрилася спадщина в тому числі і на спірне житло. Вважає, що їй з дитиною належить частка цієї спадщини, дії [PERSON] про придбанню та продажу вказаного житла були не законними. Просила визнання недійсним цих незаконних договорів купівлі-продажу, визнання права власності за нею та дитиною на частину квартири, задовольнивши її позов в повному обсязі, в задоволенні інших позовіві просила відмовити. Треті особи державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, в письмовому зверненні до суду вказали на те, що все ним зроблено згідно вимог закону, порушень не допущено. Просили справу розглянути без їх участі за наявними матеріалами справи. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачів і їх представників, представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1996 року [PERSON] і [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. За домашньою угодою від 22 серпня 2005 року [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON], угода нотаріально посвідчена не була. [PERSON] 17 грудня 2005 року загинув. Відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року, посвідченому Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, продав [PERSON] квартиру № 28 по пр. Гагаріна, буд. № 133 в м. Дніпропетровську. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідач [PERSON] незаконно оформив права на спадкове майно і здійснив його відчуження [PERSON], чим порушено спадкові права [PERSON] та права малолітнього спадкоємця, [PERSON], [INFO]. Договір, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], є правочином, який порушує публічний порядок. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. З метою заволодіння спадковим майном [PERSON] видав [PERSON] письмовий договір від 22 серпня 2005 року із своїм власноручним підписом, між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який містить підроблений підпис спадкодавця [PERSON] Відповідно до висновку судово-почеркознавської експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса 18 квітня 2008 року, підпис від імені [PERSON] в договорі купівлі-продажу від 22 серпня 2005 року, у рядку «Підпис», п. 5.2. на стор.3 виконано не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року «Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін». Вказане сторонами письмового не оформленого нотаріально договору [PERSON] і [PERSON] не виконано, їх договір нікчемний і не породжує правих наслідків. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді справи з позовів та пояснень і доказів сторін не доведено, чому була необхідність укладення саме такого договору (в простій письмовій формі), чому договір не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Квартира [ADDRESS] належала чоловікові позивачки [PERSON] - [PERSON], та його батькові [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1996 року, частка кожного із співвласників становить ? частину квартири. 17 грудня 2005 року [PERSON] помер, з ним позивачка за зустрічним позовом перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі й на ? частину квартири [ADDRESS]. На час відкриття спадщини зазначене майно було зареєстроване у КП «ДМБТІ» за [PERSON] і входило до складу спадщини. Вказана квартира складається з чотирьох житлових кімнат, жилою площею 44.2 кв. м., загальною площею 63.7 кв. м. Вартість квартири за даними КП «ДМБТІ» ДОР складає 44174 грн., що підтверджується повідомленням № 13432 від 13 листопада 2007 року. Право на спадкування за законом одержали спадкоємці першої черги: малолітній син спадкодавця [PERSON], [INFO]; [PERSON], вдова спадкодавця, мати спадкодавця, [PERSON], батько спадкодавця [PERSON]. Мати спадкодавця, [PERSON] відмовилася від спадщини на користь малолітнього онука, [PERSON] Таким чином, частка [PERSON] у спадковому майні становить 1/8 частини квартири [ADDRESS], а частка малолітнього [PERSON]- ? частину зазначеної квартири. [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини прийняла спадщину, звернувшись до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Малолітній син спадкодавця також вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з 17 грудня 2005 року. З червня 2006 року позивачка намагалася оформити у нотаріальній конторі свої та її малолітнього сина спадкові права. Третя особа по справі, [PERSON], викликався до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з правовстановлюючими документами на спадкове майно. У звязку з тим, що [PERSON] ухилився від виклику державного нотаріуса та не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно, [PERSON] змушена була звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання за нею та її малолітнім сином права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, у тому числі на частину квартири [ADDRESS]. Суд вважає позовні [PERSON] і [PERSON] з урахуванням вищевикладеного вимоги не обґрунтованими, виходячи і з наступного. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними чи іншими діями [PERSON], повязаними з використанням своїх прав позивачам [PERSON] і [PERSON] було зараз завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків або інш., які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивачки і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивачів [PERSON] і [PERSON], а вказані позивачі цього не довели, твердження позивачів про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивачів [PERSON] і [PERSON] стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру слід відмовити, [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності слід відмовити, задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON]: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02 лютого 2007 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 17 грудня 2005 року, визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 17 грудня 2005 року, а також стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в вигляді судового збору 143 грн. 71 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 263 грн. 71 коп. і стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на користь держави судовий збір 21 грн. 94 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed