Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було призупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в редакції, якою право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» щодо обмеження виплат допомоги, були визнані такими, що не відповідають Конституції України. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмір соціальної допомоги, яка повинна їй виплачуватись становить 30% мінімальної пенсії за віком. Проте відповідач на її звернення відмовив їй в проведенні перерахунку у передбаченому діючим законодавством розмірі та з 22.05.2008 року здійснює виплату допомоги лише в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком. З урахуванням зазначеного просила визнати такі дії відповідача неправомірними, зобовязати останнього здійснити перерахунок пенсії, яка була виплачена з 01.07.2007 року по 31.05.2010 року з урахуванням права на 30% мінімальної пенсії за віком, виплатити на її користь різницю між розрахованою та фактично виплаченою в сумі 4007,60 грн., зобовязати відповідача надалі нараховувати щомісячну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» при нарахуванні пенсії. Також просила поновити пропущений строк для звернення до суду з позовом з посиланням на поважність причин пропуску останнього. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська в судове засідання не зявився. В наданих письмових запереченнях просили розгляд справи проводити без участі представника Управління, позов не визнали у повному обсязі та просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на пропуск позивачкою строку для звернення до суду. Також в письмових запереченнях зазначили, що були внесені відповідні зміни до Законів України, якими регулювалися спірні правовідносини та з 01.01.2008 року позивачці нараховується та виплачується надбавка до пенсії у розмірі, визначеному постановою Кабінету міністрів України №530 від 28.05.2008 року. Крім того посилались на неврегульованість законодавства в частині виплат дітям війни, передбачених в ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З урахуванням зазначеного та думки позивачки, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутності представника відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності останнього. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивачка має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні (а.с.9). Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 28.12.2007 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Згідно п.12 ст.71, ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було призупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.12 ст.71, ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо призупинення дій ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані неконституційними. Частина друга ст.152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, за вказаним принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю. Відповідно до п.3 рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визначено, що положення ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином норми Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", які визнані неконституційними, втратили чинність з 09.07.2007 року. Відповідно, категоріям осіб які підпадають під поняття "діти війни" згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з цього моменту поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, та підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Тому відповідач нараховував та виплачував позивачці в 2008 році надбавки, визначені постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, що вбачається з письмових заперечень відповідача. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновлено в первісній редакції щодо підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Тому при визначенні розміру надбавки до пенсії дітям війни повинні застосовуватись саме положення ст.6 зазначеного Закону, яки мають вищу юридичну силу відносно постанови Кабінету Міністрів України №530. А у\~відповідності до\~ч.4\~ст.8\~ЦПК України у\~разі невідповідності\~правового акта\~закону України\~або міжнародному\~договору,\~згода на\~обов'язковість\~якого надана\~Верховною Радою\~України,\~суд застосовує\~акт законодавства,\~ який\~має вищу\~юридичну силу. Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом, Закон України \~«Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідач діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів. Заперечення відповідача стосовно відсутності на законодавчому рівні механізму згідно з яким можливо було визначити величину мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус "дитина війни" судом не приймаються до уваги оскільки зазначене не звільняє відповідача в особі Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А відповідно до ч.9 ст.8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни, не можуть бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову. За чинним законодавством, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає не обґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком, не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~п.10\~ч.2\~ст.16\~ЦК України\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням\~зазначених вище\~обставин,\~встановлених судом\~та положень\~закону,\~враховуючи,\~що в\~2007\~році виплата\~пенсії [PERSON]\~з підвищенням\~її на\~30%\~мінімальної пенсії\~за віком\~не здійснювалась,\~а з\~2008\~року здійснюється\~в меншому\~розмірі ніж\~передбачено діючим\~законодавством,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~підлягають частковому\~задоволенню та слід визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська щодо не проведення нарахування та не виплати щомісячної соціальної допомоги [PERSON] відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська провести перерахунок та здійснити виплати пенсії [PERSON] з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року, з урахуванням виплаченої за період з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року надбавки. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, а тому право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Таким чином вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача надалі нарахувати їй щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача заборгованості по доплаті до пенсії в певній сумі, оскільки в даному випадку судом фактично буде самостійно здійснено перерахунок розміру пенсії позивачки, що стане підміною функцій пенсійного органу та є неприпустимим відповідно до чинного законодавства. Посилання відповідача на пропущення позивачкою строку позовної давності суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як пояснила позивачка про право на отримання щомісячної соціальної допомоги вона дізналась лише в січні 2009 року із засобів масової інформації, відповідач їй таке право не розяснював, а на її звернення про проведення перерахунку в травні 2010 року відповів про відсутність підстав для його проведення (а.с.6-7). Тому суд вважає, що позивачкою фактично не було пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк для звернення до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial