Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

22.07.2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова, в якому просить: зобовязати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2007-2009 та за 6 місяців 2010 року і зобов»язати відповідача в подальшому щомісячно, постійно нараховувати щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що має статус «дитини війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Вказує, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами. Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», якими обмежуються виплати «дітям війни». Таким чином, Законом про державний бюджет на відповідні роки встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлюється на рівні: з 1 січня 2007 року 380 грн, з 1 квітня 2007 року 406 грн, з 01 жовтня 2007 року 411 грн, з 01 січня 2008 року 470 грн, з 01 квітня 2008 року 481грн, з 01 липня 2008 року 482 грн, з 01 жовтня 2008 року 498 грн., з 01 січня 2009 року 544 грн., з 01 листопада 2009 року 573 грн., з 01 січня 2010 року 695 грн, з 01 квітня 2010 року 706 грн. У судове засідання позивачка не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в наданих письмових запереченнях просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі представника відповідача (а.с.17) Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез»явившихся сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Оскільки сторони в судове засідання не з»явились, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що [PERSON] є дитиною війни, що підтверджується посвідченням (а.с.11). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист. Ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету і підвищується у зв'язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Дію ст. 6 Закону №2195-ІУ було зупинено на 2007 рік відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 з урахуванням ст. 111 цього Закону - у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (у справі № 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) зупинення дії статті 6 на 2007 рік, передбачене пунктом 12 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Згідно п. 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 36-100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Відповідне рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Положення статей, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення - тобто з 09.07.2007 року та 22.05.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на підвищення пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за 2007 рік - з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за 2008 рік з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялось, а отже допомога в 2009 році мала нараховуватись у визначених цим Законом розмірах, а з січня по липень 2010 року - відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік». Згідно ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: необхідно зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну державну соціальну допомогу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 01.07.2010 року у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовити, оскільки відповідач нараховував та виплачував [PERSON] соціальну допомогу за період з 01.07.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року у відповідності із чинним на той час законодавством. Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача в подальшому виплачувати пенсію у відповідному розмірі, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, суду не надано доказів про можливе порушення, невизнання або оспорювання відповідачем права позивача в майбутньому щодо вказаний пенсій, а отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі п.34 ч.1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України « Про державне мито» звільнити Управління пенсійного фонду України в Новозаводському районі від сплати судового збору.

Outcome: partial