Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-23 00:00:00

В травні 2010 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, постійно проживає та працює в м. Коросте\-ні, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 року № 796 - XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорно\-бильської катастрофи /далі Закон № 796 - XII/, має право на щомісячну грошову допомоіу у зв'язку з обме\-женням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, доплату до заробітної плати. Однак, всупереч згаданому Закону вказані виплати проводились без застосування кратності до встановленого роз\-міру мінімальної заробітної плати, а в твердих сумах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, /далі «Постанова № 836»/ тому позивач вважає своє право порушеним та просить стягнути з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської Ради недовиплачені кошти, передбачені ст.ст. 37, 39 Закону № 796-ХІІ в розмірі 7639,60 грн. та 29406,97 грн. відповідно за період з 01.01.2007 року по 01.01.2010 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в якому позовні вимоги не ви\-знав. Судом встановлено, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 кате\-горії. Відповідно до ст.ст.37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щомісячної грошової допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва в розмірі 40% мінімальної заробітної плати та доплату до заробітної плати, як особа, що працює на території гарантованого добровільного відселення в розмірі 2 мінімальних заробітних плат. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмі\-рі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні випла\-ти особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до мінімаль\-ної зарплати. Згідно п. 2 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936 розпорядниками бюджетних коштів ниж\-чого рівня за програмами визначаються в числі інших управління праці та соціального захисту населення виконкомів міських Рад. Виплата компенсацій та допомог певних видів, в т.ч. і передбачених ст. ст. 37, 39 За\-кону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадмініс\-трацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації. Правовідносини між сторонами виникли з дня набрання чинності вищевказаної постанови. Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради є нале\-жним відповідачем по справі. В порушення вимог ст. 71 КАС України останній не довів належними доказа\-ми факти відсутності фінансування та видатків Державного Бюджету України, що направляються управ\-лінням Міністерства праці і соціального захисту населення для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чо\-рнобильсько)' катастрофи за ст.ст. 37, 39, 51 Закону № 796 - XII. Згідно вказаної норми Закону обов'язок дока\-зування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, доказів правомірності своїх дій відповідачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самовря\-дування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що перед\-бачено Конституцією та законами України. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чо\-рнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення кате\-горій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності за них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист гро\-мадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Кон\-ституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Оскільки Верховна Рада України і Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті Закону України «Про статус і соці\-альний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказана Постанова КМУ. В силу ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інте\-ресів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав свобод чи інтересів. Порушення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного по\-зову за умови якщо на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки жодна із сторін не наполягає на застосуванні строку звернення до суду суд, відповідно до ст.100 КАС України, його не застосовує. Виходячи з цього, в межах строку звернення до суду підлягають судовому захисту позовні вимоги за період з 01.Ctl.2007 року по 01.01.2010 року. Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд керується п.2 ч.2 ст.162 КАС України та зобов'язує відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити позивачу невиплачену частину допомоги.

Outcome: partial