Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

ТОВ «АКІМ» 30 липня 2007 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про заборону проведення будівельних робіт, усунення загрози життю та майну громадян. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилався на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], власником розташованої поверхом нижче квартири 1 (1-й поверх) цього ж будинку є відповідач [PERSON] Цей відповідач почав будівництво підвалу під своєю квартирою, вказане будівництво не має будь-яких дозволів, ведеться з численними порушеннями будівельних норм, йде руйнування всього будинку, створюється загроза майну та життю громадян. Вважає вказане незаконним і просив заборонити відповідачу вказане будівництво та повернути підвал під будинком в первісний стан, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, підтвердивши його вимоги та обставини позову і просив позов задовольнити в повному обясзі. Представник третьої особи КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» в особі житлово - експлуатаційного підприємства в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаного представника третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників позивача і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2001 року власником квартири [ADDRESS] є ТОВ «АКІМ», власником розташованої поверхом нижче квартири 1 (1-й поверх) цього ж будинку є відповідач [PERSON] Цей відповідач, на думку позивача, почав будівництво підвалу під своєю квартирою, вказане будівництво, на думку позивача, не має будь-яких дозволів, ведеться з численними порушеннями будівельних норм, йде руйнування всього будинку, створюється загроза майну та життю громадян. Позивач намагається припинити вказане будівництво. В добровільному порядку спір не вирішено і позивач звернувся з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з начебто будівництвом підвалу під будинком позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи або переведенню в первинний стан. Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача не може бути покладено зараз обов'язок відшкодувати її у повному обсязі або виконати певні дії. Крім того, суду не надано будь-яких належних доказів того, хто є власником будинку, де знаходяться квартири сторін, на чиєму балансі він знаходиться і хто займається його утриманням та обслуговуванням, чому вказана особа не заявляє свої самостійні вимоги про неправомірні дії (якщо такі є) відповідача, наданий суду акт не затверджений житловою організацією, не має печатки чи штампу, не відоме його походження. Позивач заявляє, що на сьогодні вказане спірне будівництво відповідлачем закінчено, але не надано взагалі будь-яких доказів, що таке будівництво взагалі було, який обєм робіт виконано, чи проведена інвентаризація, чи прийнято обєкт в експлуатацію та інш.; ставиться питання про переведення підвалу в первісний стан, але в який позивач не зазначає і сам не знає, доказів про це суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача, а позивач цього не довів, відповіді позивачу на його звернення надавалися, позивач позовні вимоги не уточнював і не змінював, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про заборону проведення будівельних робіт, усунення загрози життю та майну громадян в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed