Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

Позивачки звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та спадкування його державної реєстрації. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод володіння, користування земельною ділянкою та приведення її у відповідність згідно з цільовим призначенням, мотивуючи тим, що позивачки є тривалими користувачами земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0565 га, цільове призначення - ведення особистого селянської о господарства (городництво). Переоформляючи право спадщини своїй (онучці [PERSON] ) [PERSON] у Ладижицькій сільській раді довідалася, що ще у 1997 році зазначена вище земельна ділянка на підставі рішення виконкому Ладижицької сільської ради № 49 від 28Л 0.1994 року приватизована [PERSON] , та йому виданий Державний акт, після його смерті цю земельну ділянку успадкувала його дружина - відповідачка [PERSON] . Позивачки вважають державний акт таким, що виданий з порушенням земельного законодавства. Своє право на земельну ділянку вони підтверджують архівною довідкою № 74 від 14.05.2010 року де зазначено, що у [PERSON] земельна ділянка 0,40га., протоколом № 27 від 08.07.1951 року де зазначено, що присадибна ділянка була переписана з [PERSON] па [PERSON] . Позивачі вважають, що з 08.07.1951 року по 16.05.2004 року (день смерті [PERSON] ) остання була користувачем земельної ділянки площею 0,40 га, до якої входила частина спірної земельної ділянки площею 0,0565 га. Оскільки з [PERSON] та позивачами не погоджувалися межі приватизованої земельної ділянки ще [PERSON] , позивачки просять визнати державним акт та його державну реєстрацію недійсними. Позивачки у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені вище. [PERSON] стверджує, що вона особисто, як спадкоємець тривалий час користується спірною земельною ділянкою. Позивачки просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали. Зазначила, що [PERSON] ще у дев`яностих роках передала їй спірну земельну ділянку, потім же відповідно до рішення сільської ради її чоловік її приватизував. До останнього вони використовували її, допоки позивачка самовільно не захопила приватизовану та успадковану ними земельну ділянку. Просять відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Ладижицький сільський голова щодо суті спору нічого не зміг пояснити, оскільки на момент приватизації земельної ділянки [PERSON] , не працював у сільській раді. Покладається при вирішенні спору на суд. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до архівної довідки № 74 від 14.05.2010 року у документах колгоспу ім.. Комінтерну, смт. Іванків Київської області в колгоспній земельній шнуровій книзі колгоспу ім.. Сталіна, с. Сукачі за 1950-1959 роки значиться, що у [PERSON] присадибної землі 0,40 га - Постанова загальних зборів колгоспників від 8.07.2951 р. В протоколі № 27 загальних зборів членів колгоспу ім.. Сталіна с. Сукачі від 8 липня 1951 року значиться, що присадибна ділянка була переписана з [PERSON] , яка померла, на [PERSON] -0,40 га. ( а.с.14) . При цьому з вказаного документа не вбачається, що до цієї землі входила і частина спірної земельної ділянки. [PERSON] померла [INFO] ( а.с.19). Відповідно до рішення виконкому Ладижицької сільської ради № 49 від 28.10.1994 року передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,35 га в [ADDRESS] ( а.с.30) на підставі його заяви від 11.01.1994 року (а.с.29). Відповідно до цього рішення [PERSON] 22.04.1997 року виготовлено і видано державний акт на право приватної власності на землю і він зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 123 ( а.с.28). Як вбачається із матеріалів справи, і сторонами це не оспорюється, спадщину після смерті [PERSON] оформила його дружина [PERSON] . Покази свідків, які показували, кому у 1950-х роках виділялась земельна ділянка, та хто використовував, не можуть визнаватися судом як підстава виникнення права позивачок на спірну земельну ділянку. З викладеного вище вбачається, що на даний час відповідно до Державного акта про право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину спірна частина земельної ділянки, на яку претендують позивачки з 1997 року належала [PERSON] , а після його смерті. Позивачкам ця земельна ділянка не надавалась ні у користування, ні у власність. Надання її їх матері та бабусі, які померли, не наділяє їх будь-якими правами відносно цієї ділянки, в т.ч. спадкування, оскільки правовстановлюючих документів [PERSON] за життя не виготовила, а отже не була власником цієї земельної ДІЛЯНКИ. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Ст. 125, 126 цього ж Закону передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. З викладеного вбачається, що оскільки питання передачі спірної частини земельної ділянки у власність чи користування позивачок сільською радою не вирішувалось, вони не можуть ставити питання про порушення свого права в силу вимог ст. 152 ЗУ України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed