Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

23.10.2009р. ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 28.09.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DN81AR03110126, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 67544,56 грн., з терміном повернення до 26.09.2014р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитного договору, 28.09.2007р. між сторонами був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 67544,56 грн., на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 01.06.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 46923,74 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 44774,14 грн.; за відсотками за користування кредитом у розмірі 1869,63 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 256,74 грн., крім того, відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 23,23 грн. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі доручення від 27.09.2010р.), в наданій суду 20.10.2010р. заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставлене майно автомобіль марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK, що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, в заяві від 20.10.2010р. представник позивача просила вжити часткове скасування заходів забезпечення позову та розглядати справу за її відсутності. 27.01.2010р. до суду поштою надійшли письмові заперечення [PERSON] В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що дійсно 28.09.2007р., між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № DN81AR03110126 для придбання автомобіля ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK. До червня 2009р., відповідачем вчасно та у повному обсязі вносилися кошти на погашення кредиту згідно умов кредитного договору, в подальшому в звязку з існуванням фінансової кризи в країні у нього виникли фінансові труднощі та ускладнення з погашення кредиту, в наслідок чого, і виникла заборгованість по погашенню кредиту, про що відповідач повідомляв працівників банку. 26.06.2009р. автомобіль потрапив в ДТП, виник страховий випадок і відповідно до умов страхового договору, 24.07.2009р. страховою компанією СК «Інгострах» за рахунок страхового відшкодування на рахунок позивача були сплачені кошти в розмірі 24461,52 грн., призначенням даного платежу є погашення заборгованості за кредитним договором, між тим, внаслідок існування заборгованості, 07.10.2009р. автомобіль був вилучений працівниками банку, про що був складений відповідний акт. На підставі викладеного, відповідач просив суд, позовні вимоги задовольнити частково, розірвати укладений між сторонами кредитний договір від 28.09.2007р., припинити нарахування пені за кредитним договором з моменту подання позивачем позовної заяви до суду та звільнити відповідача від сплати нарахованої пені за кредитним договором. В попереднє судове засідання 18.03.2010р. відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в справі є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки в попереднє судове засідання. В судове засідання 20.10.2010р. відповідач також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в справі є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки в судове засідання, про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч. 4,5 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідача на підставі наявних в справі доказів. На підставі положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. З урахуванням того, що думка відповідача [PERSON] щодо позовних вимог, викладена в письмових запереченнях від 27.01.2010р., буде врахована при винесенні рішення, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Судом встановлено, що 28.09.2007р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № DN81AR03110126, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 67544,56 грн., з терміном повернення до 26.09.2014р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитного договору, 28.09.2007р. між сторонами був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 67544,56 грн., на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте, відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 01.06.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 46923,74 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 44774,14 грн.; за відсотками за користування кредитом у розмірі 1869,63 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 256,74 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 23,23 грн. Відповідно до наданої відповідачем суду копії меморіального ордеру № 9809, 24.07.2009р. страховою компанією СК «Інгострах» за рахунок страхового відшкодування на рахунок позивача були сплачені кошти в розмірі 24461,52 грн., призначення даного платежу є погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] від 28.09.2007р. Проте, як вбачається з наданої ПАТ КБ «Приватбанк» довідки, на день винесення рішення, тобто на 20.10.2010р., заборгованість відповідача перед банком, порівняно з сумою заборгованості станом на 01.06.2009р. в незначному розмірі зменшилась та становить 41397,97 грн., між тим, відповідач має прострочену заборгованість по сплаті кредиту 730,97 грн. та відсотків в розмірі 6741,24 грн. Отже, приймаючи до уваги довідку банку про стан заборгованості на день винесення рішення, суд критично оцінює посилання відповідача, викладенні в письмових запереченнях, щодо відсутності заборгованості за договором, з урахуванням сплачених ним 16.06.2009р., 18.06.2009р., 23.06.2009р. платежів за договором та сплати страхового відшкодування СК «Інгострах» в розмірі 24461,52 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, та вважає, що вони не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Саме суму заборгованості станом на 20.10.2010р., суд буде враховувати в розрахунках ціни позову (судових витрат), оскільки для зменшення суми позовних вимог ЦПК України не вимагає письмових уточнень позовних вимог. При винесені рішення суду, оцінюючи письмові заперечення відповідача [PERSON] від 27.01.2010р. суд вважає, що відповідачем були визнані обставини укладення кредитного договору, неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором та існування заборгованості, що стало підставою для вилучення 07.10.2009р. у відповідача належного йому заставленого майна, а отже, виходячи з положення ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнані стороною по справі, не потребують доказування судом. З огляду на те, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором, має суму заборгованості за договором, в тому числі прострочену по сплаті кредиту та відсотків, суд вважає за можливе передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно легковий автомобіль марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110126 від 28.09.2007р. в розмірі 41397грн.97коп. звернути стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK, що належить на праві власності [PERSON] шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вимоги про розірвання кредитного договору від 28.09.2007р., припинення нарахування пені за кредитним договором з моменту подання позивачем позовної заяви до суду та звільнення відповідача від сплати нарахованої пені за кредитним договором, викладені [PERSON] в письмових запереченнях від 27.01.2010р. не можуть бути розглянуті судом при винесенні рішення, оскільки по суті є зустрічними позовними вимогами, та повинні бути оформлені відповідно до ст. ст. 123,124 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд вважає за можливе частково скасувати заходи забезпечення позовних вимог, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.10.2009р. в частині накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб рухомого майна, а саме легкового автомобіля марки ВАЗ модель 21121, 2007 р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузова: XTA21121070499930, державний номер ВX1091AK, що належить на праві власності [PERSON], оскільки існування заборони відчуження автотранспортного засобу унеможливить в подальшому виконання цього рішення суду. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.10.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 413 грн. 98 коп. ( 1% від ціни позову) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved