Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 27.10.2009 року звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] телекомпанії України , яким просили визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири № 235 та за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS]. Також просили зобовязати [PERSON] телекомпанію України підготувати всі необхідні документи для приватизації вказаних квартир та відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передати квартири до комунальної власності м. Києва для здійснення їх приватизації. Посилались на те, що користуються зазначеними квартирами у відповідності до договорів про надання квартир у користування від 27.10.1999 року та додаткових угод від 14.05.2009 року. Вказані квартири були надані позивачам на підставі наказу Президента [PERSON] телекомпанії України «Про надання квартир для проживання працівникам [PERSON] телекомпанії України» № 193 від 31.08.1999 року. Відповідно до свідоцтв про право власності від 03.08.1999 року, займані позивачами квартири є загальнодержавною власністю і належать до державного житлового фонду, що знаходиться у повному господарському віданні [PERSON] телекомпанії України. Відповідач не вчиняє необхідних дій та не надає документів для здійснення приватизації вказаних квартир, хоча займане житло не відноситься до категорії жилих приміщень, що не підлягають приватизації. 31.03.2010року позивачі змінили позовні вимоги, просили визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири № 235 та за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS], а також зобовязати [PERSON] телекомпанію України у місячний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили підготувати усі необхідні документи для приватизації квартир № 235 та № 238 по вул. Ахматової, 15 у м. Києві та передати їх у власність позивачам на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 17.06.2010року позивачі змінили позовні вимоги та просили , крім визнання права на приватизацію, також зобовязати [PERSON] телекомпанію України надати необхідні документи для приватизації зазначених квартир та делегувати відділу приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації повноваження по приватизації вказаних квартир. 10.09.2010року позивачі змінили та доповнили позовні вимоги та просили визнати за ними право на приватизацію вищевказаних квартир , а також просили зобовязати [PERSON] телекомпанію України делегувати Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації повноваження по приватизації вказаних квартир. Просили зобовязати Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію провести приватизацію вказаних квартир та видати [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], їх представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги в редакції заяви від 10.09.2010 року підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] телекомпанії України [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, вважаючи його безпідставним та необгрунтованим, оскільки спірні квартири належать до загальнодержавної власності, вони закріплені за відповідачем на праві повного господарського відання, при цьому відповідач не є органом приватизації. Представник відповідача - Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав пояснення, в якому просив розглядати справу в його відсутності . Зазначив, що оскільки квартири № 238 та № 235 по вул. Ахматової, 15 у м. Києві належать [PERSON] телекомпанії України, то здійснити приватизацію вказаних квартир відділ приватизації Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації зможе тільки після прийняття квартир від [PERSON] телекомпанії України до комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва. Представник третьої особи - КП «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності. . Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтв про право власності на квартиру , виданих Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 03.08.1999 року на підставі розпорядження № 668-С від 02.08.1999 року , [PERSON] телекомпанії України на праві загальнодержавної власності належать квартири : -квартира N° 235 по вул. Ахматової, 15 у м. Києві, що складається з однієї кімнати, жилою площею 19,0 кв.м., загальною площею 39,45 кв.м., -квартира [ADDRESS] ум. [PERSON], що складається з однієї кімнати, площею 19,1 кв.м., загальною площею 39,55 кв.м., Вказані квартири зареєстровані 04.08.1999 року в Київському міському БТ1 на праві загальнодержавної власності за реєстровим № 41356 ( а.с. 14-15 ). Наказом президента [PERSON] телекомпанії України № 193 від 31.08.1999 року було створено комісію для прийняття у власність [PERSON] телекомпанії трьох квартир № 235, 238, 240 по вул. Ахматової, 15 у м. Києві, а також надано квартири у будинку № 15 по вул. Ахматової для проживання працівникам [PERSON] телекомпанії України [PERSON] - № 238, [PERSON] - № 240 ( а.с. 13). 27.10.1999 року між [PERSON] телекомпанією України та співробітником [PERSON] було укладено договір № 284 про надання квартири у користування, відповідно до п.1.1 якого співробітник приймає у тимчасове володіння та користування однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 5-7). Такий же договір було укладено 27.10.1999 року між відповідачем та співробітником телекомпанії [PERSON] , відповідно до п. 1.1 якого співробітник приймає у тимчасове володіння та користування однокімнатну квартиру [ADDRESS] ( а.с. 9-11). Відповідно до п. 6.2 укладених договорів , передача наданого житла не спричиняє передачу співробітнику права власності на надану квартиру, власником наданого житла залишається телекомпанія. Згідно з п. 6.3 договорів , у разі розірвання договору, у випадках, передбачених п. 7 цього договору, співробітник зобов'язаний передати телекомпанії квартиру, котру було надано у тимчасове користування, протягом місяця з моменту розірвання договору. Пунктом 8.1 договорів було передбачено строк їх дії - до 01.12.2000 року , однак додатковими угодами № 1 та № 3 від 14.05.2009 року вказаний пункт договору змінено, та зазначено, що договір діє безстроково. Всі інші умови договору від 27.10.1999 року залишаються без змін ( а.с. 8, 12). На звернення позивачів до [PERSON] телекомпанії України щодо приватизації зазначеного житла відповідачем позитивної відповіді надано не було. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих [PERSON] народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено , що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України , договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією ) і наймачем - громадянином, на імя якого видано ордер. Доказів , які б свідчили про надання ордерів позивачам [PERSON] та [PERSON] на вселення до квартир, сторонами в судовому засіданні не надано. Довідка Обєднання первинних профспілкових організацій працівників державного телебачення і радіомовлення України від 24.02.2010 року про перебування [PERSON] в контрольних списках на одержання житла за місцем проживання, а також довідка заступника голови профкому [PERSON] телекомпанії України від 09.03.2010 року про те, що профспілковим комітетом було ухвалено рішення про надання квартир позивачам та підтримання клопотання про приватизацію квартир ( а.с. 57-58) , - не свідчать про отримання позивачами ордерів на спірні жилі приміщення. Отже, як вбачається з укладених договорів, [PERSON] та [PERSON] отримали квартири не в порядку поліпшення житлових умов, передбаченому главою 1 Розділу III Житлового кодексу України, та без отримання ордеру , який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення відповідно до рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду , що приймається в порядку, визначеному ст. 52-53 ЖК України. Право користування вказаними квартирами виникло у позивачів на підставі договорів від 27.10.1999 року про надання квартир у тимчасове володіння та користування, в яких сторони погодили , що власником житла залишається телекомпанія, а в разі розірвання договору співробітник зобовязаний повернути телекомпанії квартиру ( п.6.3) . Положення зазначених договорів є чинними, сторонами не оспорювались. Враховуючи викладене, суд вважає, що квартири № 235 та № 238 по вул. Ахматової, 15 у м. Києві в даному випадку не є обєктами приватизації , визначеними ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» , оскільки використовуються позивачами [PERSON] та [PERSON] не на умовах договору найму, передбаченого ст. 61 ЖК України, що є визначальним фактором для віднесення житла до обєкту приватизації. Пунктом 28 Статуту [PERSON] телекомпанії України , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2002 року № 764 визначено , майно Телекомпанії є державною власністю та закріплене за нею на праві повного господарського відання. Телекомпанія володіє, використовує та розпоряджається цим майном відповідно до законодавства та мети своєї діяльності і завдань, передбачених цим Статутом. Пунктом 31 Статуту передбачено , що відчуження майна, що є державною власністю та закріплене за Телекомпанією, здійснюється у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 136 ГК України , щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартиру (будинків) у власність громадян , затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року ( було чинним до 15.02.2010 року) , державний житловий фонд, який перебуває в повному господарському віданні або в оперативному управлінні державних підприємств, установ та організацій, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Статтею 3 Закону України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» визначено , що ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, [PERSON] академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно , місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування. Аналізуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що у позивачів [PERSON] та [PERSON] не виникло право на приватизацію відповідно квартир № 235 та № 238 по вул. Ахматової, 15 у м. Києві , тому в задоволенні позовних вимог про визнання права на приватизацію квартир, зобовязання делегувати повноваження по здійсненні приватизації та зобовязання здійснити приватизацію квартир , видати позивачам свідоцтва про право власності на житло - необхідно відмовити. На підставі викладеного , ст. 15, 16, 317, 319, 321, 326 Цивільного кодексу України , ст. 9, 52, 58, 61 Житлового кодексу України, ст. 1-3, 6, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ,

Outcome: dismissed