Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Позивачі у січні 2004 року звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнювали. В обґрунтування заявлених вимог послалися на те, що близько 17:30 годин 15.12.2003 р. на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], під час якої остання, керуючи автомобілем [NUMBER], здійснила наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON], заподіявши їй при цьому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. У подальшому відповідачка не викликала карету швидкої медичної допомоги, самовільно перемістила автомобіль, ускладнивши тим самим встановлення істини під час дослідчої перевірки обставин події, від відшкодування шкоди потерпілій відмовилася. Внаслідок отриманих травм [PERSON] на протязі тривалого часу лікувалася, страждаючи при цьому фізично та морально, та до часу вирішення справи продовжує відчувати негативні наслідки тілесних ушкоджень, в тому числі не може повноцінно рухатися, перенесла хірургічну операцію на колінному суглобі та має потребу у повторній операції. Її матері [PERSON] внаслідок отриманих дочкою травм, у процесі її подальшого лікування та у звязку з наслідками для здоровя дитини також були заподіяні моральні страждання та переживання. З урахуванням викладеного позивачі в останній редакції заявлених вимог (т. 2 а.с. 1-4) просили стягнути з відповідачки на їх користь 100.000, 00 грн. у відшкодуванням моральної шкоди. У судовому засіданні позивачі та їх представник на задоволенні позову наполягали з викладених у ньому підстав. Відповідач до суду не зявилася, місце її реєстрації обліковими даними МВС не підтверджене (т. 1 а.с. 251), у звязку з чим про день та час розгляду справи була повідомлена шляхом публікації оголошення у пресі (т. 2 а.с. 16), що є підставою для ухвалення рішення у справі без її участі. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що близько 17:30 годин 15.12.2003 р. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську від вул. Рогальова у напрямку пр. [PERSON], в районі будинку № 19 здійснила наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON], заподіявши їй при цьому тілесні ушкодження. Постановою від 24.12.2003 р. у порушенні кримінальної справи було відмовлено з посиланням на заподіяння шкоди [PERSON] внаслідок її власної необачності та порушення нею вимог Правил дорожнього руху (т. 1 а.с. 6). Разом з тим цей висновок є сумнівним та матеріалами справи не підтверджується, первинна документація щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди була знищена органами внутрішніх справ після повернення судом відмовного матеріалу для проведення додаткової перевірки на вимогу прокурора (т. 1 а.с. 168, 170, 211, 236). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, гематоми мяких тканин правої тімяної області, закритої тупої травми нижньої кінцівки надриву передньої хрестоподібної звязки правого колінного суглобу, синців в області правого кульшового, колінного суглобів і середньої третини гомілки. Згідно висновку проведеної у справі судової медичної експертизи зазначені тілесні ушкодження мали середній ступінь тяжкості, станом на час проведення експертизи, а саме на лютий 2006 р., стан колінного суглобу потерпілої потребував подальшого проведення відновної терапії (т. 1 а.с. 136-143). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 1167, 1187 ЦК України. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, окремо зазначених в законі. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що її завдала, якщо вона не доведе, що заподіяння шкоди мало місце внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що шкода, предявлена до відшкодування, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, що перебувало у володінні відповідачки, а також немає підстав вважати, що її настання було обумовлене дією непереборної сили або умислу [PERSON], позовні вимоги ґрунтуються на законі незалежно від наявності або відсутності вини відповідачки у спірних правовідносинах. Вирішуючи питання про розмір стягнення, суд приходить до наступного. Так, є безсумнівним, що внаслідок події ДТП позивачці [PERSON] була заподіяна моральна шкода, що полягала у нервовому стресі під час наїзду на неї автомобіля відповідачки, тривалих фізичних стражданнях від отриманих тілесних ушкоджень та загальному погіршенні стану її здоровя, неможливості повноцінного життя внаслідок обмеження у пересуванні та необхідності тривалого лікування. Також позивачці [PERSON] була заподіяна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях внаслідок травмування її дочки [PERSON], на той час неповнолітньої, загального погіршення стану здоровя останньої, порушення звичного способу життя внаслідок необхідності догляду за травмованою дочкою та її подальшого тривалого лікування. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь [PERSON] 20.000, 00 грн., на користь [PERSON] 5.000, 00 грн. Сума відшкодування визначена судом з урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачкам страждань, переживань та життєвих незручностей, а також з урахуванням характеру дій відповідачки, що на протязі тривалого часу ухилялася від відшкодування заподіяної шкоди. Оскільки позивачі від судових витрат звільнені, вони підлягають стягненню з відповідачки в доход держави пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial