Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

[PERSON]Х звернулась до суду з позовною заявою до Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 27 березня 2009 року помер її брат [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть від 27.03.2009 року серія 1-ВЛ №213525, який до своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], б.№ 122. \~ \~ \~ \~ Титульним власником вказаного будинку є [PERSON], який зареєстрований за ним на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1988 року, посвідченого секретарем Артемівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за номером 56. Приблизно влітку 1995 року її рідний брат дізнався про продаж будинку №122 по вул. Шолохова, в с. Артемівка і вирішив купити його та переїхати на постійне місце проживання. З цією метою в кінці липня 1995 року [PERSON] звернувся до [PERSON]С і вони разом домовились про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплативши [PERSON] повну вартість житлового будинку в сумі, яка була на момент розрахунку еквівалентна 500 доларів СІЛА, що на момент передачі грошей складало приблизно в гривнях на теперішній час 2500 грн. Цей факт стверджується рішенням Печенізького районного суду від 14 червня 2004року у справі №2-240/2004рік, яке набрало чинності, розпискою наданою її братові [PERSON]С від 18.07.1995року та розпорядженням Печенізької районної ради від 06.07.1995року за №145 «Про прописку [PERSON]Х». Таким чином, право власності на житловий будинок виникло в її брата, оскільки він фактично розрахувався з [PERSON], а [PERSON]С у свою чергу передав йому житловий будинок у фактичне користування і зобовязався переоформити будинок відповідно до чинного законодавства, але протягом тривалого часу не переоформляв, а в 2000 році він помер. Позивач в судове засідання зявилась підтримала свої позовні вимоги та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №122 по вул. Шолохова, в с. Артемівка Печенізького району Харківської області, укладений 18.07.1995 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачкою, право власності на житловий будинок №122 по вул. Шолохова, в с.Артемівка Печенізького району Харківської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Представник відповідача з Артемівської сільської ради Печенізького району Харківське області в судове засідання не зявився, але предоставив заяву слухати справу в його відсутності проти задоволення позову не заперечував. Представник 3-ї особи з Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не зявився, але предоставив заяву, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, та просить слухати справу в його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали цивільної справи, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договор;: та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинених цивільних прав та обовязків. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що праве власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 05.08.1995 року [PERSON] придбав у [PERSON] належний йому житловий будинок № 238, розташований в с. Артемівка Печенізького району Харківської області. На підтвердження вказаної угоди сторони у простій письмовій формі уклали угоду (розписку), домовившись у подальшому оформити будинок відповідно до чинного законодавства. На виконання вказаного правочину [PERSON] сплатив [PERSON] обумовлену вартість будинку в сумі 500 доларів США., а той, у свою чергу, прийняв гроші та передав позивачеві будинок і документи на нього, які [PERSON] також прийняв. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення угоди виник: відповідні цивільні права та обовязки. Згідно ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч 2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до Закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину посвідчувального напису. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до ст.210 ЦК проводиться згідно з законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику. Судом встановлено, що [PERSON] є власником спірного будинку, що підтверджується довідкою виконкому Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області № 4767 від 31.07. 1995 р., виданої [PERSON] в тому, що згідно запису у погосподарській книзі Артемівської сільради Печенізького району Харківської області за ним значиться на праві власності вищезазначений\~ житловий будинок. Право власності також підтверджується технічним паспортом на вищезазначений житловий будинок, де у графі власник будинку значиться [PERSON]. Отже, на момент укладення спірного правочину [PERSON] був власником будинку і мав право його відчужувати. Згідно ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди. Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема - погодили сам факт купівлі-продажу, визначили ціну будинку, покупець передав продавцеві грошові кошти в сумі 500 доларів США., що підтверджується письмовою розпискою, власноруч виданою продавцем, та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв гроші за вказаний будинок та передав будинок позивачеві, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Також про це свідчить виписка з погосподарської книги Артемівської сільської ради за № 766 від 01.09.2010 р., виданої виконкомом Артемівської сільської ради Печенізського району Харківської області, що газовою домогосподарства № 226 за адресою вул. Шолохова 122 у с. Артемівка Печенізького району Харківської області вважався [PERSON]. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема смерть [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер 27.03.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №213525, виданого Артемівською сільською радою Печенізького району Харківської області, актовий запис №06. Згідно ст.ст.1216, 1217, 1268 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач є рідною сестрою померлого 27.03.2009 року [PERSON] (а.с.13,18). Після смерті брата позивач фактично прийняла спадщину відповідно до ст..ст.1258, 1262, ч.3 ст.1268 ЦК України, але оформити її не може так як при житті брат не встиг переоформити право власності на будинок на себе. Інших спадкоємців першої та другої черги немає. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач як спадкоємець за законом має право на успадкування прав, які належали спадкодавцю на день його смерті, а саме право власності на житловий будинок № 122 по вул. Шолохова с. Артемівка Печенізького району Харківської області. Суд вважає, що необхідно задовольнити позовну заяву [PERSON]Х, так як позовна заява обґрунтована, не суперечить законодавству, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved