overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

7 вересня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачок, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою : Миколаївська область Жовтневий район с. Мішково-Погорілове вул. Уральська, 25, що належить їй на праві приватної власності. В судовому засіданні позивачка позовні' вимюги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона є власником жилого будинку № 25, розташованого в с. Мішково-Погорілове вул. Уральська. В 2006 році вона за проханням відповідачок 'зареєструвала останніх у своєму будинку. Вони обіцяли через шість місяців знятися з реєстрації, але з того часу вона їх не бачила. Відповідачки в будинку ніколи не проживали, їх речей в домі немає. Будь-яких вимог з боку відповідачок щодо проживання за вказаною адресою вона не отримувала. їй доводиться сплачувати вартість комунальних послуг за відповідачок та ці обставини перешкоджають їй оформити субсидію. За таких обставин вона вважає, що відповідачок необхідно визнати такими, що втратили право користуванням жилим приміщенням. Відповідачки [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату та час слухання справи проінформовані належним чином, у звязку з чим, суд за згодою позивачки, допустив заочний розгляд справи. З показань свідків [PERSON] і [PERSON], які є сусідками позивачки, встановлено, що відповідачки [PERSON] і [PERSON] у будинку [PERSON] ніколи не проживали. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок та даних технічного паспорту позивачка є власником жилого будинку, розташованого в с. Мішково-Погорілове вул. вул. Уральська, 25 (а.с.10-12-14). Даними будинкової книги встановлено, що відповідачки [PERSON] і [PERSON] у будинку № 25 по вул. Уральська в с. Мішково-Погорілове зареєстровані в 2006 році (а.с. 16-20). Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходе до висновку, що відповідачі відсутні у будинку по вул. Уральська,25 в с. Мішково-Погорілове, більш встановленого ст. 71 ЖК України строку без поважних причин і до теперішнього часу не предявляли позивачці ніяких вимог щодо користування приміщенням. На підставі викладеного, виходячи з положень ст. 163 Житлового кодексу України вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в приватному будинку [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

7 вересня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в жому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком, розташованим за адресою : Миколаївська область Жовтневий район с. Галицинове вул. Шунделевих, № 10, що належить їй на праві приватної власності. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі і пояснила, що вона є власником жилого будинку № 10, розташованого в с. Галицинове по вул. Шунделевих, на підставі договору дарування. Відповідач проживав до 1999 року, у вказаному будинку, оскільки перебував в цивільному шлюбі з її матірю [PERSON], яка померла в 2005 році. В 1999 році відповідач виїхав з будинку, його речей в домі не має. Будь-яких вимог з боку відповідача щодо проживання за вказаною адресою вона не отримувала. їй доводиться сплачувати вартість комунальних послуг за відповідача, за таких обставин вона вважає, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право Користуванням жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи проінформований належним чином, у звязку з чим, суд за згодою позивачки, допустив заочний розгляд справи. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки, підтвердила в судовому засідання, що відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає приблизно з 1999 року. Комісією у складі представників Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та дільничного інспектора міліції встановлено, що зідповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2000 року (а.с. 6). Відповідно до договору дарування від 1998 року та даних технічного паспорту встановлено, що позивачка є власником жилого будинку, розташованого в о. Галицинове вул. Шунделевих, № 10 (а.с.7-12). Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходе до висновку, що зідповідач відсутній у будинку по вул. Шунделевих, 10 в с. Галицинове, більш зстановленого ст. 71 ЖК України строку без поважних причин і до теперішнього іасу не предявляв позивачці ніяких вимог щодо користування приміщенням. На підставі викладеного, виходячи з положень ст.163 Житлового тодежсу України вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в приватному будинку [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 11.09.2004 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №911, посилаючись на те, що шлюбне життя між ними не склалося із-за різних поглядів на життя та сімейні відносини. Це привело до втрати почуття поваги і любові один до одного. Шлюб фактично між ними припинений, мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Позивачка у судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Суперечки про розподіл майна не має. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Стрижаченко». Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Не заперечує проти того, що неповнолітні діти залишились проживати з позивачкою. Суперечки про розподіл майна не має. Суд заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.09.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №911. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які залишаються мешкати разом з позивачкою, [PERSON]. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини сторони фактично припинили в кінці червня 2015 року, відновлення їх неможливе. Збереження шлюбу не відповідає інтересам сімї та суперечить їх бажанню, у звязку з чим шлюб між сторонами підлягає розірванню. Суперечки про розподіл майна між сторонами не має. На підставі ст. 88 ЦПК України \~з \~відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO] (рос. мовою); [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту необхідне для звернення для отримання грошової винагороди. У відповідності до ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не має права відмовити в розгляді заяви про встановлення родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом внесення змін і встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України, ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити, що [PERSON], [INFO], є мамою [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (рос. мовою); [PERSON], [INFO] (рос. мовою); [PERSON] Анисосвича, [INFO] (рос. мовою). Встановлення даного факту необхідне для звернення для отримання грошової винагороди. У відповідності до ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не має права відмовити в розгляді заяви про встановлення родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом внесення змін і встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України, ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити факт належності з моменту видачі [PERSON], який помер 16 вересня 2009 року, свідоцтва про народження серії ЯЛ № 426759 та свідоцтва про право власності № 910 від 28.03.1994 року на квартиру [ADDRESS], виданого Рівненською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділу Львівської залізниці. Просить встановити, що [PERSON], який помер 16 вересня 2009 року, є рідним братом [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити, що [PERSON], [INFO], є мамою [PERSON], [INFO], який помер 12 січня 1999 року; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], який помер 30 липня 2005 року; [PERSON], [INFO], який помер 19 серпня 2004 року; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту необхідне для звернення для отримання грошової винагороди. У відповідності до ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не має права відмовити в розгляді заяви про встановлення родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом внесення змін і встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України, ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Заявник звернувся в суд з проханням встановити, що [PERSON], [INFO], є мамою [PERSON] (рос. мовою), [INFO]; [PERSON] (рос. мовою), [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту необхідне для звернення для отримання грошової винагороди. У відповідності до ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не має права відмовити в розгляді заяви про встановлення родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом внесення змін і встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як з досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що розбіжності в документах, що засвідчують осіб, пояснюються допущенням помилок в записах особи в офіційних документах. На підставі викладеного, ст. 256 ЦПК України, ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з цією заявою до суду, в якій просить встановити факт проживання її чоловіка [PERSON], який помер 29.08.2006 р., за адресою: Київська область м. Бориспіль вул. Черняховського, буд..10, з грудня 1987 р. по день смерті 29.08.2006 р., а також встановити факт її проживання за цією ж адресою з грудня 1987 р. і по сьогоднішній день. Вказаний факт потрібен для оформлення спадкового майна. Представник заявника в судовому засіданні підтримала заяву [PERSON], та пояснила, що заявниця зі своїм чоловіком після одруження проживали в батьків чоловіка, за адресою м.Бориспіль вул. Петровського, 42, де й були зареєстровані. Мати чоловіка запропонувала добудувати будинок по вул. Черняховського, 10 в м.Борисполі, будівництво якого було нею розпочате. Добудувавши вказаний будинок, родина заявниці проживала і проживає в даному будинку. Представник заінтересованої особи, Бориспільської міської ради, не заперечувала проти заяви, та вказала, що покладається на думку суду. Суд, вислухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи знаходить заяву підлягаючою задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні,09.03.1979 р. [PERSON] одружилася з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження. Після одруження проживали у батьків чоловіка за адресою м. Бориспіль вул. Петровського, 42, де і були зареєстровані. В 1987 р. сімя заявниці перейшла жити в побудований ними будинок, за адресою м. Бориспіль вул. Черняховського, 10., в якому проживають і по сьогоднішній день. 29.08.2006 р. чоловік заявниці [PERSON] помер. Домоволодіння за адресою: вул.. Черняховського, 10, в м. Борисполі, являється спадковим майном. При таких обставинах суд визнає, що реєстрація заявниці та її чоловіка [PERSON] за іншою адресою в м. Бориспіль по вул. Петровського, 42, носила формальний характер. Насправді заявниця зі своєю родиною проживала в [INFO], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, архівним витягом розпорядження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, вважає, що необхідно встановити вищевказаний факт, що має юридичне значення, оскільки він є необхідним для реалізації заявницею свого права на спадкування за законом. На підставі ст. 256 ЦПК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудовані споруди, вказуючи на те, що їй на підставі свідоцтва на право спадщини за законом належить 8/25 частини домоволодіння за адресою: м. Маріуполь, вул. Свердлова, 108. Власницею іншої частини домоволодіння є [PERSON] Земельна ділянка за вказаною адресою надавалася у користування її покійним діду і бабці [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Міської ради від 08.04.1955 року. На вказаній земельній ділянці нею самочинно побудовано: нежитлову прибудову «А2-1» Прохала визнати за нею право власності на вказані самочинно збудовані споруди. Позивачка підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] у письмовій заяві не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно ст. 376 ч.5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Як вбачається з свідоцтва на право спадщини за законом [PERSON] належить 8/25 частини домоволодіння за адресою: м. Маріуполь, вул. Свердлова, 108. Згідно з листом Маріупольського БТІ земельна ділянка за вказаною адресою була надана у користування [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Міської ради від 08.04.1955 року. Згідно з висновком спеціаліста від 03.08.2010 року технічний стан самочинно зведених споруд забезпечує їх безпечну та надійну експлуатацію.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату соціальної допомоги з 01.01.2010 року. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не зявився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі по тексту Закон) від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. За ст. 6 Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2010 році зміни до ст. 6 «Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно з ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року. Згідно з ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату соціальної допомоги з 01.01.2010 року. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не зявився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі по тексту Закон) від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. За ст. 6 Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2010 році зміни до ст. 6 «Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно з ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року. Згідно з ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1\\/, визначено, що суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На підставі викладеного,

Outcome: approved