Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] діючий на підставі доручення, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянки України [PERSON] [INFO]; копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами № 17 по вул. Зеленій в м. Рені Одеській області, власницею якого є [PERSON]; копія довіреності від 19.08.2009 р. на імя [PERSON]; договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями від 17.10.2009 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON], зазначивши, що 17.10.2009 р. між ним та представником відповідачки [PERSON] [PERSON] діючий на підставі доручення, була досягнута домовленість про купівлю успадкованого [PERSON] після смерті її батька житлового будинку з господарським спорудами № 17, розташованого по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області за 10 000 грн. 17.10.2009 р. позивачка та представник відповідачки уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день, позивачка передала представнику відповідачки обумовлену суму, отримання якої підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2009 р., в якому зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а представник відповідачки передала позивачці документи на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. Пізніше, позивачка дізналася, що відповідачка на момент укладення договору не була власницею нерухомого майна. На момент укладення зазначеного договору відповідачка тільки-но оформляла спадщину після смерті свого батька [PERSON], померлого 12.02.1999 р. Право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], за [PERSON] було визнано рішенням Ренійського районного суду Одеської області лише 03.02.2010 р., а реєстрація в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно була здійснена 26.04.2010 р. Тому, придбане позивачкою нерухоме майно було відчужено особою, яке не мала на це право. Після вчинення правочину позивачка почала проживати у придбаному житловому будинку, організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до представника відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи поганим станом здоровя. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. По-перше, ст. 1299 ЦК України, зобовязує спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно. А право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 182 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, придбане позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Так, ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачка, як добросовісний набувач, у відповідності ст. 330 ЦК України набула право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями № 17 розташований по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області, придбавши у представника відповідачки [PERSON] [PERSON], діючий на підставі доручення, це нерухоме майно, яке відповідачка фактично не мала права відчужувати. У відповідності ст. 388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане позивачкою у представника відповідачки не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому воно не може у неї витребувано. По-друге, як вже вище зазначалося, між позивачкою та представником відповідачки була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої представник відповідачки продав, а позивачка купила житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями № 17 по вул. Зеленій в м. Рені за 10 000 грн. 17.10.2009 р. позивачка передала представнику відповідачки обумовлену суму, отримання якої підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2009 р., в якому зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а представник відповідачки передала позивачці документи на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги укласти договір у письмовому порядку та засвідчити його нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до представника відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, пояснюючи поганим станом здоровя. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами та будівлями на себе, позивачці було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконала поточний ремонт, організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі продажу від 17.10.2009 р. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу представником відповідачки не сприймаються. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 17 по вул. Зеленій в м. Рені, за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved