Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він з березня 2006 року є начальником відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області. В 2009 році відповідач [PERSON] направила на адресу Президента України, Прем"єр міністра України скарги, в яких виклала завідомо неправдиву та неправомірну інформацію, вказуючи, що [PERSON] розкрадає державні кошти, здійснював корупційні дії, що виразилися в тому, що він прийняв на роботу [PERSON], який не мав досвіду роботи, а потім вчинив службовий злочин, однак з роботи звільнений за власним бажанням. В уточненій позовній заяві [PERSON] також зазначив, що [PERSON] розповсюдила інформацію про його домовленості з судом по прийняттю позовної заяви до розгляду та позитивного її вирішення. Позивач просить визнати факти, викладені в заявах та скаргах [PERSON] неправомірними, такими, що не відповідають дійсності та дискредитують його, як посадову особу, яка представляє орган державної влади; зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка дискредитує його як посадову особу, принижує його честь, гідність і ділову репутацію як посадової особи,Є в тих органах, до яких вона направила скарги та заяви. Позивач зазначає, що внаслідок подання відносно нього відповідачем однотипних, системних скарг та заяв протиправного характеру, послідуючих після цього перевірок контролюючих органів, які відволікали його від виконання службових обов'язків, негативно вплинули на його авторитет як керівника служби, внаслідок чого він зазнав значних моральних страждань. Тяжка душевна травма, що стала наслідком неправомірних дій відповідача, потягли за собою розлади здоров'я та необхідність лікування від гіпертонічної хвороби, а тому на відшкодування моральної шкоди просив стягнути з відповідача [PERSON] 10 000 гр. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи, що [PERSON] ніяких заяв та скарг щодо [PERSON] нікуди не направляла. Хто від її імені направляв скарги на дії [PERSON] їй невідомо, а звернення позивача до суду є способом розплати з відповідачем, яка тривалий час мала з ним судові процеси, пов'язані з нарахуванням і виплатою грошового утримання та бажанням збагатитися за рахунок стягнення значної суми моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши докази у справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 14 січня 2010 року до Державного департаменту України з питань виконання покарань з Секретаріату Президента України та з Секретаріату Кабінету Міністрів України надійшли скарги [PERSON], в яких вона зазначала, що за час проходження служби старшим інспектором Жовтневого міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції її двічі безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та понижено в займаній посаді. Постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова накази управління визнані протиправними, [PERSON] поновлено на роботі з виплатою різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. В скаргах також зазначено, що керівництво управління виконання покарань у Харківській області [PERSON] і начальник відділу КШ [PERSON] обкрадають особовий склад кримінально-виконавчої інспекції, виплачують їм мінімальне грошове утримання, вимагають робити ремонти в службових кабінетах, купувати за власні кошти комп'ютери, канцелярські товари, а самі при цьому списують на це державні кошти. В результаті чого вони руйнують систему, професіоналів змушують звільнятися зі служби, а самі купують квартири, іномарки, відпочивають за кордоном. Крім того, протягом 2 років до кримінальної відповідальності було притягнуто 2 працівників кримінально-виконавчого відділу: [PERSON], який як родич [PERSON] був призначений на посаду без досвіду роботи та [PERSON], а начальник відділу [PERSON], який відповідає за підбір кадрів не тільки не поніс дисциплінарної відповідальності, а, навпаки, був нагороджений державною нагородою (а.с. 18-25, 81-90). Перевірку фактів, що були зазначені в зверненні [PERSON] проводив начальник відділу контролю за виконанням судових рішень управління організації кримінально-виконавчої інспекції департаменту по контролю за виконанням судових рішень і діяльності кримінально-виконавчої інспекції Держдепартаменту полковник внутрішньої служби [PERSON], відповідно до висновків якої знайшов підтвердження тільки факт визнання судом неправомірними наказів управління Держдепартаменту в Харківській області щодо притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та понижені в посаді (а.с.9-17). Крім того, відповідно до плану роботи ГоловКРУ України була проведена ревізія фінансового-господарської діяльності Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області за 2008-2009 та завершений період 2010 року (а.с. 103-164). Висновки перевірки були зазначені в акті № 08-20/122 від 23.06.2010 р. Відповідно до ст..201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є честь, гідність і ділова репутація. Ст..277 ЦК України встановлює, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь та спростування цієї інформації. Таким чином, зазначена норма закону передбачає право фізичної особи щодо якої поширили недостовірну інформацію на спростування цієї інформації. Як встановлено в судовому засіданні, і про це зазначає сам позивач в тесті позовної заяви, [PERSON] є посадовою особою - начальником відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області; відомості, які викладені в тексті скарги, що була спрямована до Президента України і Прем'єр Міністра України, мають безпосереднє відношення до його функціональних обов'язків як службової особи. П.19 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначає, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. [PERSON] вправі мати свою особисту думку, щодо дій адміністрації установи, де вона тривалий час працювала. Крім того, позивач не довів суду факт поширення недостовірної інформації, оскільки звернення громадянина із скаргою до державного, компетентного органу не є поширенням недостовірної інформації. Помилковим є посилання позивача на ст.ст.297, 299 ЦК України, оскільки вони передбачають право фізичної, а не посадової особи на захист її честі і гідності, ділової репутації. Особливістю проходження публічної служби є терпимість, витриманість, можливість конструктивної або помилкової критики, тому [PERSON] як державний посадовець високого рангу повинен сприймати право підлеглих йому осіб на власну думку щодо тих чи інших подій і речей. Позивач не довів, що внаслідок звернення [PERSON] до перших осіб держави з приводу питань діяльності управління виконання покарань в Харківській області, були порушені його особисті немайнові права. Крім того, [PERSON] не довів суду, що скарги направлені від імені [PERSON], подані та підписані саме нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечувала проти свого авторства у скаргах, які перевірялися після надходження їх з Секретаріату Президента України та Секретаріату Кабінету Міністрів України. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст..79 ЦПК України позивач повинен був сплатити судові витрати, які складаються із суми судового збору та витрат на інформаційно-техшчне забезпечення розгляду справи. За звернення до суду з позовом немайного характеру про захист честі, гідності, ділової репутації сума судового збору складає - 17 гр., за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 гр. позивач повинен сплатити 5% від ціни позову. Таким чином, за звернення до суду з цим позовом [PERSON] повинен був сплатити 517 гр., ним же було сплачено 8 гр. 50 коп., а тому суд стягує з позивача [PERSON] на користь держави недоплачену суму судового збору (державного мита) - 508 гр. 50 коп.

Outcome: approved