Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Білгород-Дністровської міської ради про визнання таким, що прийняв спадщину та визнання права власності на спадкове майно. У процесі розгляду справи позивач надав до суду уточнену позовну заяву, в якій визначив відповідача Монашівську сільську раду та просив визнати його таким, що прийняв спадщину та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 6,573 га, розташовану на території Монашівської сільської ради масив №1 діл. № [NUMBER] , масив № [NUMBER] діл. № [NUMBER] , яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , який взагалі складається з: літ. «А «житловий будинок, літ. «Б» сарай, літ. «В» сарай, літ. «Г» літня кухня, літ. «г» веранда, літ. «Д» сарай, літ. «д» підвал, літ. «Є» навіс, літ. «Ж» гараж, споруди №1-4, вказуючи, що він являється спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом спадщини, яка відкрилася після смерті його матері, [PERSON] , померлої [INFO] , однак оформити свої спадкові права не зміг. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви відповідач з позовом згоден, претензій не має, та просить винести рішення згідно діючого законодавства. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла громадянка [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 15 грудня 2009 року, актовий запис № 18). На день смерті [PERSON] являлася власником земельної ділянки площею 6,573 га, розташованої на території Монашівської сільської ради масив №1 діл. № [NUMBER] , масив № [NUMBER] діл. № [NUMBER] , яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 14 липня 2003 року № 942/2003 року та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серіі ІІ-ОД № 008605, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90/14 та житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , який належав померлій спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26.08.2008 р., виданим виконкомом Монашівської сільської ради на підставі рішення № 46/2008 від 27.06.2008 р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] , дата народження [INFO] , актовий запис № 11). Відповідно до посвідченого секретарем Монашівської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області заповіту від 03.04.2008 р., [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 6,573 га, розташовану на території Монашівської сільської ради масив №1 діл. № [NUMBER] , масив № [NUMBER] діл. № [NUMBER] , яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 14 липня 2003 року № 942/2003 року та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 008605, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90/14 [PERSON] [INFO] . Право власності померлої на спірний будинок, яке входить до складу спадщини заповітом від 03.04.2008 р. не охоплено. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, у судовому засіданні встановлено, позивач є єдиним спадкоємцем майна, яке належало померлій [PERSON] та складається з земельної ділянки площею 6,573 га, розташованої на території Монашівської сільської ради масив №1 діл. № [NUMBER] , масив № [NUMBER] діл. № [NUMBER] , яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , який взагалі складається з: літ. «А «житловий будинок, літ. «Б» сарай, літ. «В» сарай, літ. «Г» літня кухня, літ. «г» веранда, літ. «Д» сарай, літ. «д» підвал, літ. «Є» навіс, літ. «Ж» гараж, споруди №1-4 за заповітом та за законом. На день смерті [PERSON] , у зв`язку з хворобою, проживала разом з позивачем, за його місцем проживання, що підтверджується заявою сусідки позивача громадянки [PERSON] від 14 липня 2010 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже строки прийняття спадщини встановлені законом позивачем не пропущені, оскільки з огляду на встановлені вище обставини та норми закону, позивач вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду\~на викладене,\~суд вважає\~за необхідне,\~визнати [PERSON] \~таким,\~що прийняв\~спадщину та\~оскільки позивач,\~як єдиний\~спадкоємець за\~законом та\~за заповітом\~згідно вищенаведених\~норм закону\~має успадкувати\~право власності\~померлоїспадкодавці суд вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved