Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

03.08.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірною бездіяльність відповідача та зобовязання відповідача нарахувати щомісячну соціальну допомогу відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни , починаючи з 09.07.2007 року по 31.12. 2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року включно в якому зазначає, що він народився в 1939 році і віднесений до категорії дітей війни, знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в Добровеличківському районі Кіровоградської області. Відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни який набрав чинності 01.01.2006 року дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. У порушення зазначених вимог йому, як дитині війни, ніяких доплат до пенсії відповідачем здійснено не було. Просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача та зобовязати відповідача нарахувати щомісячну соціальну допомогу відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року включно. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позов підтримує. Представник відповідача-Управління Пенсійного Фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заперечення проти позову та заяву про слухання справи в його відсутність, позов не визнають. Суд вважає, що в справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін, в очному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Приписами ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визначено, що дитина війни, це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. В ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», № 2195-ГУ від 18.11.2004 року (зі змінами), зазначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Позивач [INFO], відноситься до соціальної категорії - «Дитина війни», перебуває на обліку в УПФ України в Добровеличківському районі Кіровоградської області, має право на пільги, встановлені законодавством України для дітей війни, що підтверджується копіями документів, які знаходяться в матеріалах справи: паспортом громадянин України, посвідченням з відміткою «дитина війни», тобто на неї розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Згідно ст.бІЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дана обставина доказування не потребує як така, що визнається сторонами, суд не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання . Згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення соціальних гарантій , передбачених цим Законом , здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Відповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489-У (зі змінами) дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», № 2195-ІУ від 18.11.2004 року (зі змінами) зупинено на 2007 рік. Проте рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, положення статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», від 19.12.2006 року № 489- V (зі змінами), яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - визнано таким, що не відповідає Конституції України (визнано неконституційним). Згідно п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України зазначене рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей Законів , що визнані неконституційними . З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що з 09.07.2007 року - з дня прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 відновлено право позивача на нарахування та отримання ним підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком і її вимоги в цій частині підлягають задоволенню, проте позивачем пропущений строк звернення до суду, а саме в частині з 09.07.2007 року, поскільки позивач подав позовну заяву 03.08.2010 року і підстави у поновленні строку на звернення до суду відсутні. Згідно ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків . Згідно з п. 41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007, який набрав чинності з 01.01.2008року, ч. 1 ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, викладена в новій редакції, визначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. 4.4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р № 3551-Х11 визначено , що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність. 22 травня 2008 року Конституційним Судом України прийнято рішення №10-рп/2008, згідно якого положення, п. 36-100 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України визнані неконституційними. Отже, з 22 травня 2008 року відновлено право позивача на нарахування йому підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячне підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком за 2009 рік суд вважає обгрунтованими повністю, оскільки на протязі вказаного проміжку часу будь-яких змін до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни не вносилося. Вказана норма не визнавалася неконституційною та її дія не призупинялася. У рішенні Конституційного Суду України № 26-рп/2008 від 27.11.2008 р зазначено, що зі змісту частини другої статті 95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошений у статті 46 Конституції України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення відповідних бюджетних видатків у Законі про Державний бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспільних потреб, порушення прав людини і громадянина, встановлених Конституцією України, зокрема щодо забезпечення рівня життя для осіб, які отримують пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, не нижчого від прожиткового мінімуму, визначеного законом. Таким чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, а тому суд не приймає до уваги посилання відповідачів на ч.З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачу конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни. Виходячи з вище викладеного, позовна вимога позивача про зобовязання Управління пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області нарахувати та виплатити недоплачену допомогу до пенсії, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобовязання відповідача нарахувати і виплатити позивачам підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 03 серпня 2007 року до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, 01 січня по 31 грудня 2009 року включно, а вимога позивача щодо зобов»язання відповідача провести перерахунок та виплачувати пенсію з 09.07.2007 року по 03.08.2007 року задоволенню не підлягає. Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав належних доказів та не довів суду правомірність невиплати позивачу щомісячної державної соціальної допомоги позивачу як дитині війни. Доводи відповідача в частині не врегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам , які мають статус дітей війни не може бути підставою для не здійснення таких виплат або відмови в задоволенні позову . Відповідно до п.1, п.З , п. 15 положення про Пенсійний Фонд України , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики, одним з основних завдань якого є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством . Пенсійний Фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворенні в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається та перераховується відповідним територіальним органом Пенсійного Фонду України. Позивачем предявлено позовні вимоги до управління Пенсійного Фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області. Судом встановлено , що позивач перебуває на обліку як пенсіонер та особа , що має статус «Дитина війни» в управлінні Пенсійного Фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на УПФУ в Добровеличківському районі Кіровоградської області, за місцем проживання позивача.

Outcome: partial