Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

15 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АКІБ «УкрСиббанк» та просив суд визнати недійсним кредитний договір № 30004Н49 від 18.06.2004 року, укладений між ним та відповідачем. Свої вимоги позивач мотивував тим, що банк надав йому кредит в іноземній валюті в сумі 14390 доларів США зі сплатою 10 % річних, однак єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, а надання банком грошових коштів та проведення позивачем дій відносно виконання своїх зобов'язань в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією, які проводяться на підставі відповідної індивідуальної ліцензії [PERSON] банку України. Крім того, позивач зазначає про те, що з вересня 2009 року офіційний курс долара США по відношенню до національної валюти України виріс з 5,05 гривень до 8,07 гривень за 1 долар США, що потягло за собою значне збільшення розміру зобов'язань по кредитному договору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі за мотивами, викладеними у позові, просив їх задовольнити та визнати кредитний договір недійсним. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що банк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від [PERSON] банку банківської та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії. Крім того, представником відповідача було зазначено про те, що позивач не довів наявності усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору, посилаючись на те, що сторони укладаючи договір в іноземній валюті приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. При цьому законодавчо незмінність курсу гривні до іноземних валют не закріплено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача необгрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав. м. Чернігів Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона 'боржник) зобов'язана вчиняти на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 18.06.2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 30004Н49. За даним [PERSON] надав позивачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 14390 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 % річних. В подальшому розмір та строк повернення кредиту змінювались на підставі додаткових угод між сторонами. 18.12.2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке залучено судом в якості належного відповідача. У своїх вимогах позивач посилається на порушення відповідачем норм діючого законодавства при наданні йому кредитних коштів в іноземній валюті. Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Так, відповідно до ст.5 п. 4 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі потребують індивідуальної ліцензії. Як вбачається з представлених відповідачем документів, ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію за № 75 на здійснення банківських операцій з валютними цінностями. Відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на лідставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, зідповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленти. Оскільки, згідно до вказаного вище Декрету операції з валютними цінностями банки мають лраво здійснювати на підставі письмового дозволу, а даний дозвіл було надано ПАТ УкрСиббанк», суд вважає, що порушень діючого законодавства з боку відповідача щодо лроведення ним банківських операцій в іноземній валюті, а саме у доларах США при укладанні кредитного договору з позивачем не було допущено. Суд також вважає безпідставними доводи позивача щодо необхідності отримання ндивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій та використання іноземної валюти як :асобу платежу, оскільки ст. 13 вищезгаданого Декрету уповноважені банки, які отримали від ЧБУ генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Таким чином, тримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на здійснення з надання і держання резидентами кредитів в іноземній валюті не потребується. Положенням НБУ від 14.10.2004 року за № 483 передбачено можливість використання поземної валюти як засобу платежу без ліцензії, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Виходячи з наведеного, погашення заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором не суперечить діючому законодавству. Слід також зазначити, що під час укладання сторонами кредитного договору відповідачем було дотримано всі вимоги, які є необхідними для дійсності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України і позивач не надав суду належних та беззаперечних доказів в обґрунтування своїх вимог про істотну зміну обставин, оскільки згідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року за № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно. Таким чином, незмінність курсу національної валюти України законодавчо не закріплена. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України «Про [PERSON] України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. За даних обставин суд знаходить обґрунтованими заперечення представника відповідача стосовно того, що при укладанні оспорюваного договору в іноземній валюті, сторони приймали не себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та на момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України закріплено обов'язок виконання договору сторонами. Як вже зазначалося вище, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у відповідності до положень ст. 533 ЦК України допускається. При цьому як було встановлено судовим розглядом умови кредитного договору залишилися незмінними, а доводи позивача відносно того, що з підвищенням курсу іноземної валюти збільшилася сума боргу, не відповідають фактичним обставинам справи у зв'язку з чим вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору є безпідставними. На підставі ст.ст. 203, 526, 533, 192, 1054 ЦК України, ст. ст. 47,49 Закону України «Про ганки та банківську діяльність», ст. 36 Закону України «Про [PERSON] України», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Положення НБУ від 14.10.2004 року №483,

Outcome: dismissed