Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Виробничого об'єднання «Білоруський автомобільний завод» з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та відшкодування моральної шкоди В обґрунтування позову представник позивачки адвокат [PERSON] суду зазначила, що позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем у справі тривалий час у трудових відносинах і працювала на Криворізькому дочірньому підприємстві «БілАЗавтосервіс». Криворізьке дочірнє підприємство «БілАЗавтосервіс», за рішенням виробничого об'єднання «Білоруський автомобільний завод» - наказ № 306 від 08 серпня 1997 року, фактично вступив на стадію ліквідаційного процесу, оскільки даним наказом створено ліквідаційну комісію. Ліквідаційна комісія для виконання наказу повинна була передати з балансу ліквідуємого підприємства КДП "БілАЗавтосервіс" на баланс ФПО"БелАЗ" всі основні фонди, матеріальні та нематеріальні активи. На балансі КДП "БелАЗавтосервіс" на той час числилось: - [PERSON] засновника (на 2003 рік - Республіканське виробничо-сервісне унітарне підприємство "БілАЗ-Сервіс"), - [PERSON] КДП "БелАЗавтосервіс", до якого відноситься також її заробітна плата. Виробничим об'єднанням "Білоруський автомобільний завод"(дальше - відповідач) наказом від 27.06.1997 року № 255 в своїй структурі на Україні організував постійне представництво без права юридичної особи в вигляді Філіалу Виробничого об'єднання "БелАЗ-УкрБеяаз",дальше (ФВО "БелАЗ")", з місцем знаходження - місто [PERSON] Ріг. Не виплачена їй зарплата за липень та серпень 1997 року в сумі - 130 гривен 49 копійок за її заявою від 22.09.1997 року була передана на баланс правоприємника - ФВО" БелАЗ". [PERSON] по переводу також працювала на ФВО "БелАЗ". У зв'язку з ліквідацією Криворізького дочірнього підприємства «БілАЗавтосервіс» вона змушена була звільнитись 15 квітня 2002 року. При звільнені, відповідачем не було проведено повний розрахунок по заборгованості з заробітної плати за липень та серпень 1997 року, які відповідно становили -28.84 гривень та .01.65 гривень, загальна сума - 130 гривень 49копійок. Згідно ст. 116 КЗпП України «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації., провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.» На неодноразові звернення з приводу погашення заборгованості ні підприємством, ні ліквідаційною комісією, а на теперішній час ВО «Білоруський автомобільний завод», адекватних дій не вчинено, шо зумовило її звернення до суду. На протязі тривалого часу відповідачем визнавалось наявність заборгованості із заробітної плати, про що свідчить наказ № 24 від 20 квітня 2001 року. Коли ж в своєму листі на ім'я керівництва, 31.05.2002 року голова профкому Філіалу ВО [PERSON]», висловив вимоги виконати наказ про виплаті заборгованості, то отримав відповідь, шо ніякого боргу не існує.(410/1-215 від 10.07.2002 року.) Вище вказаний наказ (№24) відмінений як помилково виданий на підставі наказу № 32 від 09 липня 2002 року в обґрунтування чого вказано, що за даними бухгалтерського обліку заборгованість не значиться, що підтверджено поданими матеріалами головним бухгалтером Криворізького дочірнього підприємства «БілАЗавтосервіс». 22.01.2003 року, в судове засідання була надана копія наказу ФВО "БелАЗ" від 10.12.1997 року № 55, про те що немає ніякої заборгованості. Таким чином, протягом 5 років про існування цього наказу ніхто не знав, так як його не було інакше для чого був наказ за №24 від 20.04.2001 року, про зобов'язання виплатити заборгованість за 1997 рік працівникам КДП "БілАЗ" в сумі 6015.00 гривень. Наказ № 32 ФВО "БелА32 від 09. 07. 2002 року відміняє пункт - 3.1 наказу № 24, що також неправомірно, та злочинно. Цей наказ первоначально мав другий вигляд, що підтверджується заявами [PERSON]П, [PERSON] та [PERSON]. Цей наказ вона вважає незаконним ще і тому, що він невідомо ким підготовлений, не завізований юристом та не погоджений з профкомом, чим порушено ст..97 КЗОТ України, статті 5 і 15 Закону України "Про оплату праці". Водночас проведено аудиторську перевірку стану бухгалтерського обліку відповідача, якою виявлено дійсність заборгованості по виплаті заробітної плати, та свідченням головного бухгалтера в судовому засіданні 03.03.2002 року - [PERSON], яка підтвердила факт заборгованості по зарплаті за липень і серпень 1997 року. При розгляді справи судом відповідачем запропоновано укласти мирову угоду, якою зобов'язались погасити заборгованість, однак мирова угода не виконана, про що свідчать матеріали справи, оскільки ухвала про закриття провадження в справі у зв'язку з укладенням та затвердженням мирової угоди скасована Апеляційним судом Дніпропетровської області 27 жовтня 2005 року. Касаційна скарга відповідача на рішення апеляційного суду апеляційним судом республіки Крим, розглянута, та в задоволені її відмовлено. Таким чином, невиплачена зарплата підлягає виплаті з урахуванням вимог ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів...» Криворізьке дочірнє підприємство «БілАЗавтосервіс» ліквідовано за наказом зиробничого об'єднання «Білоруський автомобільний завод», та крім того у відповідності до ст.. 34 закону України «Про підприємства в Україні» всю відповідальність несе головне підприємство, в обов'язок якого покладено відшкодування шкоди, погашення заборгованості. Зазначені докази підтверджують наявність заборгованості, а також законодавчо врегульовано порядок стягнення заборгованості, з врахуванням положень трудового законодавства, а саме ст. 34 Закону України «Про оплату праці», «Положення про порядок компенсації робітникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів її зиплати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 1997 року № 1427 та від 23 квітня 1999 року № 692, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати», «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати», затвердженим Постановами КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, від 09 серпня 2001 року № 958 та від 31 березня 2003 року № 430, передбачено компенсацію невиплаченої заробітної плати. У зв'язку з цим на її користь підлягає стягненню компенсація у зв'язку з порушення строків виплати в наступному розмірі, виходячи, з того, що звільнена вона в квітні 2002 року, тому обчислення проводиться з травня 2002 року на підставі даних Міністерства статистики України за січень 2010 року. Місяць і рік, за який не виплачено грошові доходи і зарплата)Щомісячні індекси споживчих цін,% за період невипл. грош. доходу.Сума невиплачених грошових доходів, гривень.Сума компенсації, гривень., (3x2/100) 1234 травень 2002 р.0,997130.49130.10 Червень 2002 р.0,982130.49128.14 липень 2002 р.0,985130.49128.53 Серпень 2002 р.0,998130.49129.97 вересень 2002 р.1,002130.49130.75 Жовтень 2002 р.1,007130.49131.40 листопад 2002 р.1,007130.49131.40 Грудень 2002 р.1,014132.00132.32 Загальна сума компенсації за 2002 рік - 1042.61гривень. У 2003 році Держкомстатистики введені наступні коефіцієнти 1,015 х 1,011 х 1,011 х 1,007 х 1,000 х 1,001 х 0,999 х 0.983 х 1.006 х 1,013 х 1,019 х 1,015 х 100 - 100 = 8,2. Таким чином компенсація у 2003 році при заборгованості в 130.49 гривен; становитиме: 130,49 х 8,2 - 1070. 02 гривень. У 2004 році держкомстатистики введені наступні коефіцієнти - 1.014 х 1,01 - х 1.004 х 1.007 х 1,007 х 1,007 х 1,000 х 0,999 х 1,013 х 1,022 х 1,016 х 1,024 х 100 - 100 - 12Д Компенсація за 2004 рік при заборгованості 130.49 становитиме 1605.С 3 гривень.(130.49 х 12.3). У 2005 році Держкомстатистики введені наступні коефіцієнти -1,017 х 1.010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1,004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 100 - 100 = 11,0. Компенсація 2005 року-130.49 гривень х 10,3 - 1344.05 гривень. У 2006 році Держкомстатистики введені наступні коефіцієнти - 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 100- 100= 11,6. Компенсація 2006 року -130.49 гривень х 11,6 = 1513.68 гривень. У 2007 році Держкомстатом України введені наступні коефіцієнти індексів споживчих цін (помісячно) 1.005 х 1006xl.002xl.000xl.006xl.022xl.014xl.006xl.022xl.029xl.022xl.021х100-100 = 16.6 Компенсація 2007 року - 130.49 гривень х 16.6 = 2166.13гривень. У 2008 році Держкомстатом України введено наступні коефіцієнти щомісячних індексів споживчих цін в % 1.029x1.027x1.038x1.031x1.013x1.008x0.995x0.999x1.011x1.017x1.015x1.021x100-100=22.3 Компенсація 2008 році -130.49 гривень х 22.3 = 2909.93 гривень. У 2009 році Держкомстатом України введено наступні коефіцієнти щомісячних індексів в %: 1.029x1.015x1.014x1.009x1.005x1.011x0.999x0.998x1.008x1.009x1.011x1.009x100-100=12.3 Компенсація 2009 року -130.49 гривень х 12.3=1605.03. Отже, втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати з травня 2002 по січень 2010 рік їй повинні компенсувати у сумі -13256 гривень 48 копійок. Загальна сума компенсації з травня 2002 року по січень 2010 року становить : 13256.48гривень.( 1042.61 + 1070.02+ 1605.03 + 1344.05 + 1513.68 + 2166.13 + 2909.93 +1605.03) Рішення Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 25.09.2008 року з аналогічного позову відносно позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не оскаржені. Ухвалою Мінського обласного суду від 15.12.2009 року рішенні відносно цих осіб визнано і прийнято до примусового виконання на території Республіки Білорусь. На підставі цього ст. 61 ч. 3 ЦПК це являється підставою для звільнення від доказування. Крім того, суттєвим правовим наслідком порушення їх трудових прав стало спричинення їй моральної шкоди, яка проявилась у душевному болю, докладанні значних зусиль для відновлення нормального способу життя, пошуку істини та справедливості. В результаті обману та свавілля певних осіб вона змушена роками доводити своє право на заробітну плату. З урахування всіх негативних обставин моральну шкоду вона оцінює у 5000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Представник відповідача в справі, виробничого об'єднання «Білоруський автомобільний завод» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Він суду пояснив, що позивачкою порушено вимоги гл.5 ЦПК України «Докази». В якості доказу Позивачка посилається на Ухвалу Мінського обласного суду, однак, порушуючи ст.ст. 119, 120 ЦПК України, її копію Відповідачу не надає і не зазначає, яку фактичну інформацію щодо суті даного спору вона містить, чим порушує ст.58 ЦПК України щодо належності доказів. Посилання позивачки на рішення Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 25.09.2008 року відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неправомірним, оскільки, за своєю правовою природою, трудові відносини працівника з підприємством мають індивідуальний характер, про що зазначено в ст.. 1, 2 КЗпП України, а тому аналогія закону в даному випадку не може бути застосована. Не може заслуговувати на увагу і посилання позивачки на ст.34 Закону України «Про підприємства в Україні», оскільки цей закон втратив чинність з моменту вступу в силу Цивільного кодексу України, тобто з 01.01.2004 року. Оскільки Криворізьке дочірнє підприємство «БілАЗавтосервіс» згідно ст.9 Закону України «Про господарські товариства» та згідно Наказу №97 від 28.05.2004 року Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики було об'єктом організаційно-правової форми господарювання, тобто юридичною особою, яка була ліквідована на загальних підставах відповідно до ст.. 104, 110-112 ЦК України, то перехід прав і обов'язків в порядку правонаступництва до Відповідача не здійснюється, а тому вимоги позивачки, своєчасно не задоволені юридичною особою, є погашеними. До того ж, відповідач є суб'єктом господарювання - іноземною юридичною особою, яка безпосередньої господарської діяльності на території України не веде, а тому не може бути Відповідачем по зобов'язанням ліквідованого в 2002 року Криворізького дочірнього підприємства «БілАЗавтосервіс». Також необхідно врахувати, що згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці», належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці повинна бути та юридична особа, з якою у Позивача були трудові відносини. Оскільки Позивач перебував у трудових відносинах не з ВО «Білоруський автомобільний завод», а з іншою юридичною особою, то теперішній Відповідач є неналежним. Крім вищенаведеного, однією з позовних вимог є стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати за липень та серпень 1997 року у загальній сумі - 130 грн. 49 коп., однак незрозуміло, з яких правових підстав були Позивачем застосовані вказані Постанови Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 та №159 від 21.02.2001року, оскільки вони передбачають нарахування компенсації на заробітну плату, нараховану лише з 01.01.1998 року та з 01.01.2001року відповідно. Отже, нарахування компенсації за вказаний позивачкою період законодавством не передбачено. До того ж, розрахунок компенсації здійснено без зазначення підстави його розрахунку, тобто без вказівки конкретного нормативного акту. Навіть за умови застосування Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ №159 від 21.02.2001р. (із змінами від 09.08.2001р. №958 і від 31.03.2003р. №430), розрахунок компенсації здійснено з порушенням п.4 Порядку, що спричинило арифметичне завищення суми компенсації в 100 разів. Таким чином, орієнтовна сума компенсації за вказаний позивачкою період могла б скласти - 132 грн., що відповідає додатку до вказаного Порядку. До того-ж, позивачка не навела конкретних доказів в обгрунтування наявності моральної шкоди та її розміру. При цьому, на протязі 5 років з моменту виникнення заборгованості і до дати звільнення позивачка як працівник підприємства мала можливість вирішення питання з отримання належних їй грошових коштів згідно діючого законодавства. Ця можливість залишалась в неї і після звільнення і якою вона не скористався на протязі тривалого часу без поважних причин. До того-ж, вкрай незначний розмір заборгованості, не отриманої позивачкою з власної вини, не може бути визначальним для виникнення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку через проміжок часу більш 10 років. Крім того, оскільки вимога про стягнення моральної шкоди відноситься до немайнових позовних вимог, сума такої вимоги повинна бути обкладена митом у розмірі, передбаченому Декретом Кабінету Міністрів «Про державне мито», перераховано до державного бюджету України з доданням до позовної заяви відповідного документу згідно ст. 119 ЦПК України. Таким чином, представник відповідача в справі вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними, а тому він просить суд в їх задоволенні позивачці відмовити у повному обсязі. Вислухавши доводи позивача, представника позивача, представлені суду матеріали на підтвердження заявлених вимог, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала тривалий час у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на Криворізькому дочірньому підприємстві «БілАЗавтосервіс». Криворізьке дочірнє підприємство «БілАЗавтосервіс», за рішенням виробничого об'єднання «Білоруський автомобільний завод» - наказ № 306 від 08 серпня 1997 року, фактично вступив на стадію ліквідаційного процесу, оскільки даним наказом створено ліквідаційну комісію. У зв'язку з ліквідацією Криворізького дочірнього підприємства «БілАЗавтосервіс» змушений був звільнитись, що здійснено 15 квітня 2002 року. При звільнені позивачеві, підприємством не було проведено повний розрахунок по заборгованості з заробітної плати за липень 1997 року та серпень 1997 року, яка становить - 130 гривен 49 копійок. Згідно ст. 116 КЗпП України «при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок». На неодноразові звернення з приводу погашення заборгованості ні підприємством, ні ліквідаційною комісією, а на теперішній час ВО «Білоруський автомобільний завод», адекватних дій не вчинено, та заборгованість по теперішній час не виплачено. На протязі тривалого часу відповідачем визнавалось наявність заборгованості із заробітної плати, про що свідчить наказ № 24 від 20 квітня 2001 року. Однак вище вказаний наказ відмінений як помилково виданий на підставі наказу № 32 від 09 липня 2002 року в обґрунтування чого вказано, що за даними бухгалтерського обліку заборгованість не значиться, що підтверджено поданими матеріалами головним бухгалтером Криворізького дочірнього підприємства «БілАЗавтосервіс». Водночас проведено аудиторську перевірку стану бухгалтерського обліку, якою виявлено дійсність заборгованості по виплаті заробітної плати. Також встановлено судом, що при розгляді справи, відповідачем запропоновано укласти мирову угоду, якою запропоновано погасити заборгованість, однак мирова угода не виконана, про що свідчать матеріали справи, оскільки ухвала про закриття провадження в справі у зв'язку з укладенням та затвердженням мирової угоди скасована Апеляційним судом Дніпропетровської області. Враховуючи, що Криворізьке дочірнє підприємство «БілАЗавтосервіс» ліквідовано за наказом виробничого об'єднання «Білоруський автомобільний завод», та крім того у відповідності до ст. 34 закону України «Про підприємства в Україні» всю відповідальність несе головне підприємство, в обов'язок якого покладено відшкодування шкоди, погашення заборгованості. Враховуючи, що зібрані докази підтверджують наявність заборгованості, а також законодавчо врегульовано порядок стягнення заборгованості, з врахуванням положень трудового законодавства, а саме ст. 34 Закону України «Про оплату праці». «Положення про порядок компенсації робітникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів її виплати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України віл 11 грудня 1997 року № 1427 та від 23 квітня 1999 року № 692, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати». «Порялксм проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати», затвердженим Постановами КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, від 09 серпня 2001 року № 958 та від 31 березня 2003 року № 430, передбачено компенсацію невиплаченої заробітної плати. У зв'язку з цим позивачеві необхідно виплатити компенсацію у зв'язку з порушення строків виплати виходячи, з того, що звільнений позивачка в квітні 2002 року, тому обчислення проводиться з травня 2002 року по січень 2010 року. З травня 2002 року по грудень 2002 року за даними Держкомстату введені наступні коефіцієнти: 0,997 х 0,982 х 0,985 х 0,998 х 1,002 х 1,007 х 1,007 х 1,014, відповідно компенсація має становити при заборгованості із заробітної плати 132 гривні 00 копійок -1316 гривень 15 копійок. За даними Держкомстату у 2003 році введені наступні коефіцієнти - 1,015 х 1,011 х 1,011 х 1,007 х 1,000 х 1,001 х 0,999 х 0,983 х 1,006 х 1,013 х 1,019 х 1,015 х 100 - 100 = 8,2. Таким чином компенсація у 2003 році при заборгованості в 206,00 гривень становитиме: 132,00 х 8,2 = 1082,40 гривень. У 2004 році Держкомстатистики введені наступні коефіцієнти - 1,014 х 1.004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1,000 х 0,999 х 1,013 х 1,022 х 1,016 х 1,024 х 100 - 100 = 12.3. Компенсація за 2004 рік при заборгованості 132,00 становитиме 1623 гривні 60 копійок. (132x12.3). У 2005 році Держкомстатистики введені наступні коефіцієнти - 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1,004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 100 - 100 = 11,0. Компенсація 2005 рік -132,00 гривень х 10,3 = 1452,00 гривень. У 2006 році Держкомстатистики введені наступні коефіцієнти - 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 100 - 100 = 11.6. Компенсація 2006 року - 132 гривень х 11,6 = 1531,20 гривень. У 2007 році Держкомстатом України введені наступні коефіцієнти індексів споживчих цін(помісячно)1.005 хі.006x1.002x1.000x1.006x1.022x1.014x1.006x1.022x1.029x1.022x1.021 х100-100= 16.6 Компенсація 2007 року - 132,00 гривень х 16.6 = 1331,60 гривень У 2008 році Держкомстатом України введено наступні коефіцієнти щомісячних індексів споживчих цін в % 1.029x1.027x1.038x1.031x1.013x1.008x0.995x0.999x1.011x1.017x1.015x1.021x100-100=22.3 Компенсація 2008 році -130.49 гривень х 22.3 = 2909.93 гривень. У 2009 році Держкомстатом України введено наступні коефіцієнти щомісячних індексів в %: 1.029x1.015x1.014x1.009x1.005x1.011x0.999x0.998x1.008x1.009x1.011x1.009x100-100=12.3 Компенсація 2009 року -130.49 гривень х 12.3=1605.03. Отже, втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати з травня 2002 по січень 2010 рік їй повинні компенсувати у сумі -13256 гривень 48 копійок. Загальна сума компенсації з травня 2002 року по січень 2010 року становить : 13256.48 гривень ( 1042.61 + 1070.02+ 1605.03 + 1344.05 + 1513.68 + 2166.13 + 2909.93 +1605.03) Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди судом враховано, що відповідач допустив умисне порушення трудових прав позивача, відповідно своїми діями спричинив позивачеві моральну шкоду. Суд приймає до уваги посилання позивачки, що порушення відповідачем її трудових прав, зокрема на отримання доходу як винагороди за виконані трудові обов'язки, мали прояв у негативних психологічних станах, таких як депресія, агресія до оточуючих, зневага. Одночасно, позивач тривалий час зверталась до різних інстанцій з метою захисту своїх конституційних прав, що призвело до зміни звичного способу життя та ведення побуту. Позивачка змушена докладати значних зусиль для відновлення нормального способу життя, пошуку істини та справедливості В результаті обману та свавілля певних осіб вона змушена роками доводи своє право на заробітну плату, що зазначено законом. Суд вважає можливим стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі - 5000 гривень у зв'язку з тривалим порушенням трудових прав позивачки.

Outcome: approved