Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи, просила стягнути з [PERSON] на її користь 17160 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої нестачею, 400 грн. затрачених коштів на проведення аудиторської перевірки, 120 грн. понесених витрат по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 178,10 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. Зазначені вимоги позивачки, які нею підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що в період з 18 травня 2007 року по 18 травня 2009 року відповідачка працювала продавцем її магазину, розташованого по вул.. Армійській,3 в смт. Лугини. 18.05.2007 року з відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Проведеною 18.03.2009 року ревізією підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей , а в подальшому і при уточненні даної ревізії відповідно дот актів ревізії від 18.03.2009 року та від 18.04.2009 року виявлено нестачу коштів в сумі 18160 грн. На час розгляду справи в суді [PERSON] добровільно повернуто 1000 грн. нестачі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вона визнає лише недостачу, яка була виявлена під час ревізії від 18.03.2009 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вона не говорила позивачці про те, що [PERSON] займається приписками коштів. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що згідно трудового договору між працівником і фізичною особою між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір на період з 18.05.2007 року по 18.05.2009 року (а.с. 4), у відповідності до якого відповідачка зобовязувалась виконувати вимоги підприємця, повязані з роботою продавця, дотримуватись правил та норм торгівлі згідно законодавства України, санітарним норм і правил, нести матеріальну відповідальність по відношенню до отриманого товару, його відповідності вимогам нормативно-технічної документації, правильності розрахунків із застосуванням ЕККА, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку, охорони праці. 18.05.2007 року між приватним підприємцем [PERSON] та відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, що стверджується типовим договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 18.05.2007 року (а.с. 6-7). Згідно зазначеного договору відповідачка несла повну матеріальну відповідальність за зберігання товарно-матеріальних та грошових цінностей. У відповідності до акту передачі товарно-матеріальних цінностей магазину Лугини-2 станом на 18.03.2009 року нестача товарно-матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи [PERSON] складає 1819,50 грн. Зазначене стверджується актом передачі товарно-матеріальних цінностей магазину Лугини-2 станом на 18.03.2009 року та розпискою [PERSON] від 18.03.2009 року (а.с. 21-27). Крім того, факт вказаної недостачі в судовому засіданні не заперечувався і самою відповідачкою. [PERSON] добровільно сплачено позивачці 1000 грн. нестачі, що підтверджується копіями прибуткових касових ордерів (а.с. 19) та прибутковими касовими ордерами (а.с. 46,47). У відповідності до ст. 130 КЗУпП, працівники несуть матеріальну відповідальність, за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків…, за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктом 1 ст. 134 КЗУпП передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 819,50 грн. (1819,50 -1000,00 ( добровільно повернуті відповідачкою). Суд також стягує з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 5,73 грн. понесених витрат по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 8,51 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.07.2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст..ст. 185,191 КК України відносно [PERSON], за відсутності в її діях ознак вказаних злочинів. Зазначеною постановою (яка на момент розгляду справи ніким не оскаржувалась) стверджується, що достатніх даних, які дають підстави вважати, що привласнення грошових коштів здійснено продавцем [PERSON] не встановлено, в її діях відсутні ознаки злочину, передбаченого ст.. 191 КК України, так як остання на час зазначених в заяві [PERSON] подій, не обіймала посаду, повязану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків. Також в діях [PERSON] не встановлено ознак складу злочину, передбаченого ст.. 185 КК України. Враховуючи наведене суд вважає, що в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки в судовому засіданні судом не було встановлено та позивачкою не було надано суду доказів нестачі грошових коштів, яка виникла в результаті приписок відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: partial