Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Відповідно до статті 1 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. "Про соціальний захист дітей війни" [PERSON] є дитиною війни. Статтею 6 цього Закону встановлено державну соціальну підтримку дітей війни, а саме: дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зазначена соціальна допомога протягом 2007 року позивачу не виплачувалась взагалі, а починаючи з 01 січня 2008 року по теперішній час виплачується у неповному обсязі. Вважаючи, що бездіяльністю управління Пенсійного Фонду України у Мурованокуриловецькому районі порушуються конституційні права на одержання підвищення пенсії як особі, що має статус дитини війни, [PERSON] з цим позовом звернувся до суду і просив зобовязати відповідача донарахувати йому допомогу до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 року по 31грудня 2007 року включно та з 22 травня 2008 року по сьогоднішній день, а також зобовязати відповідача в подальшому виконувати цю норму Закону. Позивач в судове засідання не зявився, у п. 4 своєї заяви (а.с. 5) просив справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, викладених у запереченнях (а.с. 13). Зокрема, представник відповідача пояснив, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Частиною 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріплено положення, згідно з яким кошти ПФУ не включаються до складу Державного бюджету України, а ч. 2 ст. 73 цього Закону заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом. Вимога про зобовязання виконувати вимоги ст. 6 Закону є некоректною. Просить відмовити в задоволенні позову. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 1 Закону України № 2195- IV від 18.11.2004 р. "Про соціальний захист дітей війни" [PERSON] є дитиною війни особою, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Зазначена обставина підтверджується копією паспорту (а.с. 6). Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" встановлено державну соціальну підтримку дітей війни, а саме: дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зазначена соціальна допомога повинна виплачуватися щомісячно з 1 січня 2006 року. В судовому засіданні представник відповідача ствердив, що протягом 2007 року така допомога [PERSON] не виплачувалась взагалі, а починаючи з 01 січня 2008 року по теперішній час виплачується у неповному обсязі. Таке ж стверджується довідкою відповідача № 388/02-2-19 від 15.07.2010 р. (а.с. 7-8). З пояснень представника відповідача в судовому засіданні слідує, що розмір надбавки як дитині війни [PERSON] виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» з січня 2008 року в сумі 47 гривень, з 22 травня 2008 року - 48 гривень 10 копійок, з 1 липня 2008 року 48 гривень 20 копійок та з 1 жовтня 2008 року - 49 гривень 80 копійок. Згідно ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Та відповідно до п. 12 ст. 71 цього Закону з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом зупинена на 2007 рік дія\~ ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 п. 12 ст. 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст. 111 цього Закону (наряду з іншими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік») визнано такими, що не відповідають [PERSON] України (є неконституційними). Крім цього, пунктом 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" змінена і містить норму, що до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Однак ці зміни, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають [PERSON] України (є неконституційними). У 2009-2010 роках зазначена стаття жодним Законом України не була змінена чи скасована. Таким чином, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є діючою. Положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих\~ актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Рішень Конституційним Судом України. Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку\~ з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими. Згідно зі ст. 152 [PERSON] України та ст. 73 Закону України від 16.10.1996 р. № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» із змінами та доповненнями, якщо закони та інші нормативні акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають [PERSON] України (неконституційними), вони - 2 - оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Починаючи з 22.05.2008 р. відповідач - Управління Пенсійного Фонду України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області - керується постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться з 01.01.2008 р. у сумі 47,00 грн., з 01.04.2008 р. 48,10 грн., з 01.07.2008 р. 48,20 грн. та з 01.10.2008 р. 49,80 грн. Щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що використовується для визначення розміру підвищення до пенсії дитині війни, суд виходить з наступного: У ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України; державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. У відповідності із ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV мінімальна пенсія це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом, причому виключно Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначається мінімальний розмір пенсії за віком (ч. 2 ст. 5 цього Закону).\~ Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Прожитковий мінімум у відповідності до п. 5-3 ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України визначається виключно Законом України про Державний бюджет. У відповідності із зазначеними нормами саме Законами України про державний бюджет на відповідні роки визначено прожитковий мінімум, в тому числі для осіб, які втратили працездатність. Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України від 19.12.2006 р. № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України від 19.12.2006 р. № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток. Відповідно до ст. 58 Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2008 рік затверджений у наступному розмірі: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.\~\~ Законом України від 26.12.2008 р.\~ № 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що «прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року» - ч. 1 ст. 54. Таким чином, мінімальна пенсія за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, у грудні 2008 року, а також з 01 січня по 31 жовтня 2009 року становила 498 грн. З 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, абзацом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 20.10.2009 р. № 1646- VI «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» встановлено у сумі 573 грн. З 1 січня 2010 року прожитковий мінімуму на осіб, що втратили працездатність становить - 695 грн., а з 1 квітня - 706 грн. на 2010 рік (Закон № 1646-VI від 20.10.2009). Отже, з огляду на вищенаведене, [PERSON] як дитині війні належало виплачувати щомісячну державну соціальну допомогу з урахуванням вищевикладених підстав та з урахуванням виплачених уже сум. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 Про незалежність судової влади (абзац 1 п. 19) визначено, що відповідно до статей 8 та 22 [PERSON] України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених [PERSON] України і чинними законами прав і свобод. У [PERSON] України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є\~ людина,\~ її\~ права\~ і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави,\~ а їх утвердження і забезпечення\~ є\~ головним\~ обов'язком держави\~ (ст. 3),\~ права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21),\~ Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, звуження\~ їх змісту і обсягу при\~ прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається (ст. 22). Громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. (ст. 46) Таким чином, утверджуючи і забезпечуючи\~ права\~ і\~ свободи\~ громадян, держава\~ окремими\~ законами\~ України\~ встановила\~ певні\~ соціальні пільги,\~ компенсації і гарантії,\~ що є\~ складовою\~ конституційного права\~ на соціальний захист,\~ а тому відповідно до\~ ч. 2\~ ст. 6,\~ ч. 2 ст. 19,\~ ч. 1\~ ст. 68 [PERSON] України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади,\~ місцевого самоврядування, їх\~ посадовими\~ особами.\~ Статтею 64 [PERSON] України встановлено, що\~ Конституційні права та свободи не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених [PERSON] України, та зазначено вичерпний перелік таких випадків, а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану\~ можуть встановлюватися\~ окремі обмеження прав і\~ свобод людини із зазначенням строку дії цих\~ обмежень, та\~ визначено\~ ряд\~ прав\~ і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Крім того, на підставі ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, [PERSON] України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Така правова позиція неодноразово була висловлена у Рішеннях Конституційного Суду України: № 5-рп/2002 від 20.03.2002 р. (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), № 20-рп/2004\~ від 01.12.2004 р. (справа\~ про зупинення дії\~ або обмеження пільг,\~ компенсацій і гарантій),\~ № 8-рп/2005 від - 3 - 11.10.2005 р.\~ (справа про рівень пенсії\~\~ і\~ щомісячного\~ довічного\~ грошового\~ утримання), № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. (справа про соціальні гарантії громадян), № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), № 26-рп/2008 від 27.11.2008 р. (справа про збалансованість бюджету). Зокрема, у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 у справі щодо відповідності [PERSON] України (конституційності) положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) визначено наступне: у відповідності до ч. 2 ст. 8 [PERSON]\~\~ України закони та інші нормативно-правові акти приймаються виключно на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. Прийняття законів належить\~ до повноважень\~ Верховної\~ Ради\~ України\~ як\~ єдиного\~ органу законодавчої\~ влади\~ в Україні (п. 3 ч. 1\~ ст. 85,\~\~ ст.\~ 91\~\~ [PERSON]\~\~ України). Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України\~ і\~ бюджетна\~ система\~ України\~ (п. 1 ч. 2\~ ст.\~ 92\~ [PERSON]\~ України). Вимоги щодо\~\~ змісту\~ закону\~ про\~ Державний\~ бюджет\~ України містяться в\~ частині\~ другій\~ ст. 95\~\~ [PERSON] України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного кодексу України. Встановлений ч. 2\~ ст. 95\~ [PERSON]\~ України,\~ частиною другою статті 38 Бюджетного кодексу України перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним. Зі змісту наведених положень [PERSON] України та Бюджетного кодексу України вбачається,\~ що\~ закон\~ про Державний\~ бюджет\~ України\~ як\~ правовий\~ акт,\~ чітко\~ зумовлений поняттям бюджету як плану формування\~ та\~ використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання,\~ відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів\~ та видатків держави на загальносуспільні потреби,\~ зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни,\~ зупинятися дія чинних законів України, а також\~ встановлюватися\~ інше\~\~ (додаткове)\~\~ правове\~\~ регулювання відносин,\~ що є предметом інших законів України.\~ Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України. Метою і особливістю закону про Державний\~ бюджет\~ України є забезпечення\~ належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові\~ зобов'язання\~ держави\~ перед громадянами,\~ спрямовані на їх соціальний захист,\~ у тому числі й надання пільг,\~ компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової\~ держави,\~ верховенства\~ права,\~ забезпечена соціальна\~ стабільність,\~ а також збережені пільги,\~ компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий\~ рівень\~ (стаття 48\~ [PERSON] України). Оскільки предмет закону про Державний\~ бюджет\~ України\~ чітко визначений у [PERSON] України,\~ Бюджетному кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав\~ і обов'язків,\~ пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Проаналізувавши зазначені\~ положення\~ [PERSON]\~ України,\~ Бюджетного Кодексу України,\~ практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України, Конституційний\~ Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України\~ дії\~ інших\~ законів\~ України щодо надання\~ пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України,\~ встановлення\~ іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами\~ України,\~ не відповідає статтям 1,\~ 3,\~ частині другій статті 6, частині другій статті\~ 8,\~ частині\~ другій статті 19,\~ статтям 21,\~ 22,\~ пункту 1 частини другої статті 92,\~ частинам першій,\~ другій, третій статті 95 [PERSON] України.\~ Таким чином,\~\~ Верховна\~\~ Рада\~\~ України\~ не\~ повноважна\~ при прийнятті закону про Державний бюджет України\~ включати\~ до\~ нього положення\~ про\~ внесення змін до чинних законів України,\~ зупиняти дію окремих\~ законів\~ України\~ та/або\~ будь-яким\~ чином\~ змінювати визначене\~ іншими\~ законами України правове регулювання суспільних відносин. Крім того, Конституційним Судом України розглянуто справу за конституційним поданням Кабінету Міністрів України про офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 95 [PERSON] України (справа про збалансованість бюджету) та ухвалено рішення № 26-рп/2008 від 27.11.2008 р. Розглядаючи справу, Конституційний Суд України визначає Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової. Відповідно до статей 1, 3 [PERSON] України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства. Зі змісту частини другої статті 95 [PERSON] України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошений у статті 46 [PERSON] України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення відповідних бюджетних видатків у законі про Державний бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспільних потреб, порушення прав людини і громадянина, встановлених [PERSON] України, зокрема щодо забезпечення рівня життя для осіб, які отримують пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, не нижчого від прожиткового мінімуму, визначеного законом. Так, розглядаючи питання стосовно можливостi зупиняти дiю та скасовувати норми законiв, якi визначають пiльги, компенсацiї, гарантiї, при встановленнi законом про Державний бюджет України видаткiв на загальносуспiльнi потреби Конституційний Суд України виходить з правових позицій, висловлених ним, зокрема, у Рішенні від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України. Ці позиції полягають у тому, що: "закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема, і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України" (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення N 6-рп/2007); "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення - 4 - дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення N 10-рп/2008). Відповідно до ч. 2 ст. 19 [PERSON] України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України. Статтею 2 положення «Про Пенсійний Фонд України» також встановлено, що у своїй діяльності він керується [PERSON] та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України та цим Положенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що при визначені розміру щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни в 2007, 2008, 2009 та 2010 роках необхідно керуватися статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а не положеннями Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік, України "Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", які визнані неконституційними, та не підзаконним нормативно-правовим актом, яким є Постанова Кабінету Міністрів від 28.05.2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Отже, на час розгляду судом даного позову питання щодо відповідності [PERSON] України (конституційності) норм Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та зміну її змісту вже вирішено Конституційним Судом України, а саме - такі норми визнані неконституційними. Частина 2 статті 152 [PERSON] України закріпила, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Невиконання рішень та недодержання висновків Конституційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом (ст. 70). Таким чином, позовна вимога підлягає задоволенню за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно, за 2009 рік та за період з 01 січня 2010 року по 03 вересня 2010 року (день винесення судового рішення). [PERSON] України (ч. 3 ст. 22) встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень (ч. 2 ст. 64 [PERSON]). Тому є достатньо підстав визнати, що підвищення до пенсії [PERSON] як дитині війни\~ повинно бути у розмірі, не меншому, ніж 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 2007 року, та може бути обмежено лише за наявності підстав, встановлених статтею 64 [PERSON] України. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» із змінами, «суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком». Крім того, державні соціальні гарантії, зокрема підвищення до пенсії дитині війни, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня, передбаченого статтею 48 [PERSON] України, тому право на соціальний захист не може бути обмежено і строк позовної давності на соціальні виплати не поширюється. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] сплатив 8 гривень 50 копійок судового збору (державного мита) та оплатив 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді (а.с. 10, 11). Відповідно до п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», Пенсійний фонд України звільняється від сплати державного мита, а тому ці судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 88 ЦПК України), а витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 37 гривень має бути стягнено з відповідача. В п. 2 своєї позовної вимоги позивач просить зобовязати відповідача в подальшому виплачувати суму підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Суд вважає, що така вимога не може бути задоволена, оскільки є необґрунтованою. Так, відповідно до приписів ст. 1 Цивільно-процесуального Кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має кожна особа (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Таким чином, звернення до суду має бути зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, у зв'язку з чим визнання будь-якого порушення прав на майбутнє є безпідставним та необґрунтованим. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial