Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до УПФУ у м. Краматорську Донецькій області з позовом про зобовязання виконати перерахунок та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомоги як «дитині війни». В своїй позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно зі ст. 1 Закону України №2195-IV від 18.11.04. «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитина війни». У звязку з цим згідно цього Закону йому повинні виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, в ця доплата до пенсії проводиться не в повному обсязі. Просив суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену допомогу за період з 01.08.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 рок по 31.08.2010 року. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в який підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання представник відповідача УПФУ у м. Краматорську не зявився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, повісткою. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Судом встановлено, що позивач має правовий статус «дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідченням. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, що набрав чинності 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема ст.6 цього Закону викладена в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни». Відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10% мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», якими була зупинена дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнані такими, що не відповідають Конституції. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Зазначені положення, які визнані неконституційними, втрачають чинності з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Тобто, за періоди з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року позивач мав право на отримання підвищення до пенсії на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року №835-VI було надане право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії повинно здійснюватися відповідно до норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В такій редакції наведена норма закону перейшла як діюча і на 2010 рік. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 26.08.2010 року, тому суд вважає за необхідне застосувати дію строку позовної давності починаючи з дня звернення. На підставі наведеного та в межах предявленого позову та строку позовної давності, суд вважає необхідним зобовязати відповідача виконати перерахунок та виплатити позивачці недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як «дитині війни» відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 26.08.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.08.2010 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з обґрунтованістю предявленого позову, судові витрати в розмірі 45,50 грн., що сплачені позивачем в граничних сумах, визначених законом, слід відшкодувати останньому за рахунок держави, оскільки відповідач УПФУ у м. Краматорську, на підставі п. 34 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито», ст. 81 ч. 4 п. 5 ЦПК України від сплати судових витрат звільнений.

Outcome: partial