Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

Позивач по первісному позову, [PERSON] звернувся в суд позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , вказуючи, що згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.11.2008 року, яке набрало законної сили, він є власником Ѕ частини житлових будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] в порядку розподілу спільного майна подружжя з [PERSON] . На цей час має намір провести ремонт та переобладнання в будинку по [ADDRESS] , з облаштуванням цієї частини в самостійне ізольоване житлове приміщення. Однак відповідачі перешкоджають йому у доступі до власної частини будинку. На його неодноразові вимоги не перешкоджати у вселенні в цю частину будинку та користування нею не реагують. Цим порушують його право на власність. Тому просив постановити рішення суду, яким зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] з членами його родини не перешкоджати йому у користуванні Ѕ частини будинку по [ADDRESS] та виселити їх без надання іншого житла. В свою чергу відповідачка [PERSON] звернулась до [PERSON] з зустрічною позовною заявою, в якій вказує, що починаючи з 2004 року припинила шлюбні відносини з відповідачем. За час знаходження справи у суді щодо розподілу спільного майна подружжя житловий будинок по [ADDRESS] потребував ремонту. Тому до вирішення справи у суді вона провела значні ремонтні роботи цього домоволодіння. Зокрема, нею виконанні роботи у частині домоволодіння що відійшла у власність відповідача, як то: заміна 2 металопластикових вікон та дверей, ремонт кладової (обшивка вагонкою та плиткою підлоги), ремонт стелі кімнати, встановлено підвісну гіпсокартонову стелю, поміняно електрообладнання в кімнаті, зірвано стару підлогу, залиту нову підлогу та покрито її ДСП та лінолеумом, пошпакльовано стіни кімнати та поклеєні нові шпалери, перекрито гараж та ремонт гаражних воріт. Відповідно відповідач зобов`язаний відшкодувати їй понесені затрати. Однак добровільно він цього не робить. Тому з урахуванням уточнених вимог від 01.06.2010 року, просила постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на ремонт частини домоволодіння по [ADDRESS] , що належить відповідачу у розмірі 23979 грн. та понесені судові витрати у справі. Вході розгляду справи у суді позивач по первісному позові підтримав свій позов у повному обсязі. Зустрічний позов не визнав. Додатково зазначав, що в будинок по [ADDRESS] до цього часу в натурі не переобладнано у двоквартирний будинок. Фактично цей будинок займає його колишня дружина [PERSON] та їх син [PERSON] зі своєю сією. Оскільки ключ від будинку у них він не в змозі зайти в цей будинок і приступити до його переобладнання. Тому для виконання цих робіт йому потрібне відповідне рішення суду, яке б дало можливість виконати ці роботи. Що ж до відшкодування [PERSON] понесених нею витрат на ремонт домоволодіння, то він з цим не згоден, оскільки не бачив необхідності у проведені такого ремонту. Крім цього зараз він знову буде все перебудовувати на свій лад. Тому просив його позовну заву задовольнити у повному обсязі, а в зустрічному позові відмовити. Відповідач по первісному позові і позивач по зустрічному позові [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала, натомість наполягала на задоволенні власного позову. Додатково пояснювала, що будинок по [ADDRESS] за час тривалих судових тяжб пройшов до непридатного стану. Впала стеля в кімнаті, прогнила підлога і таке інше. Тому, не чекаючи кінцевого рішення суду у справі щодо розподілу майна подружжя, вона змушена була провести за власні кошти ці необхідні ремонтні роботи. Тепер відповідач отримав у власність відремонтовану частину домоволодіння. Однак відшкодувати їй витрати на ремонт не бажає. Зараз зберігає у половині будинку, що відійшла відповідачу свої речі, і не допустить його до неї поки він не сплатить її понесені затрати. Відповідач по первісному позові [PERSON] проти позову заперечував. Вказував, що позивач, який є його батьком, ніяких претензій щодо перешкоджань у користуванні будинком не заявляв. Зі свого боку він мешкає у цьому будинку, половина якого належить і його матері, разом із дружиною та неповнолітніми дочкою і сином. Іншого житла у нього немає. Неодноразово просив батька, який має інше власне житло по [ADDRESS] , продати йому частину будинку по [ADDRESS] , чи здати в оренду. Однак це питання з незрозумілих причин ним не вирішується. Доказів щодо задоволення позову щодо нього позивачем не представлено. Тому не вбачає підстав у задоволені цієї частини позову. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено і цього не заперечують сторони у справі, що [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками в рівних частинах домоволодіння [ADDRESS] , згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.11.2008 року (справ-№2-2/2008). Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З урахуваня цих положень закону підлягає задоволенню первісний позов в частині щодо [PERSON] . Її фактичне утримування у свому володіні частини домоволодіння по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , та недопущення його проведення ремонтних робіт стосовно переобладнання будинку в двоквартирний є неправомірним. Її майнові претензії до [PERSON] не можуть бути виправданням цих дій. Тому [PERSON] слід зобовязати в подальшому не перешкоджати [PERSON] у користуванні його частиною будинку за цією адресою. Відповідно її також слід виселити з цієї частини будинку у власну частину за цією адресою. Щодо позовних вимог первісного позову стосовно [PERSON] та членів його сімї то вони не можуть бути задоволені з наступних підстав. По-перше, позивачем по первісному позові з цього приводу не представлено будь яких доказів щодо перешкоджань позивачу у користуванні його частиною будинку. По-друге, відповідач [PERSON] в розумінні положень ст.64 та 156 ЖК України, є членом сімї позивача, а тому не може не може безпідставно бути позбавлений права на користування спірним житлом та виселений. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Підстав для позбавлення [PERSON] з членами його сімї на право користування житловим приміщенням у частині будинку [PERSON] та їх виселення без надання іншого житла позивачем не представлено. Згідно ст.157 ЖК України таке можливо лише у випадку якщо вони б руйнували чи псували житло або порушували правила співмешкання. Тому первісний позов у цій частині задоволенню не підлягає. Питання розподілу судових витрат по первісному позові суд не розглядає, оскільки таких вимог позивачем не заявлено. Розглядаючи вимоги зустрічного позову, суд приходить до висновку по його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступнох підстав. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР. Виходячи з вимог закону [PERSON] та [PERSON] , як співвласники домоволодіння [ADDRESS] зобовязані утримувати його в належному стані. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19.04.2010 року №12-10, проведеної судовим експертом Котовського МРБТІ та РОН, вартість ремонтно-будівельних робіт станом на 13.04.2010 року, виконаних в частині домоволодіння, що належить [PERSON] складає-23979 грн. Доказом понесення цих витрат з боку [PERSON] протягом 2004-2006 років є відповідні накладні на придбання будівельних матеріалів та розписки будівельників на оплату їм виконаних будівельних робіт, копії яких приєднані до матеріалів справи. Згідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Твердження [PERSON] у відсутності необхідності проведення таких ремонтних робіт є голословними. Сам він в ході розгляду справи у суді не заперечував наявності проблеми зі стелею у цьому будинку. Доводи з його боку про необхідність переобладнання будинку, і як наслідок цього проведення нових ремонтних робіт, не може бути підставою для відмови у зустрічному позові. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України на [PERSON] слід покласти понесені [PERSON] судові витрати у справі, що підтверджуються писмовими доказами справи.

Outcome: partial