Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

03.08.2010 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі про зобовязання нарахування та сплати недоплаченого щомісячного підвищення до пенсії «Дітям війни» за 2007-2010р.р. В своєму позові позивач посилається на те, що він відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є дитиною війни. Відповідно до ст. 6 вищезазначеного закону - має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, але відповідачем по справі вимоги даного закону ігноруються і підвищення до пенсії йому, як дитині війни, протягом 2007-2010 років нараховувалося та виплачувалося в меншому розмірі, ніж це передбачено діючим законодавством. На підставі наведених обставин позивач просить задовольнити його вимоги, зобовязати останнього нарахувати та виплатити йому щомісячне підвищення до пенсії за 2007-2010 роки в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився але надав до суду заперечення згідно яких позов не визнав та пояснив що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» фінансове забезпечення на ці цілі було відсутнє, управління не мало законних підстав і можливості виплачувати дану надбавку. Після прийняття рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року не визначено орган який повинен проводити виплату підвищення пенсії та в якому розмір. \~Законом \~України \~«Про \~державний \~бюджет на \~2008 \~рік та \~про внесення \~змін до \~деяких \~законодавчих \~актів \~ України» \~було \~внесено \~зміни \~до \~Закону \~України \~ «Про \~соціальний \~захист \~дітей війни» . \~Так, \~відповідно \~до \~ внесених \~змін \~, \~згідно \~ст. 6 даного закону , \~дітям \~війни \~до \~ пенсії \~або \~щомісячного \~грошового \~утримання \~чи \~державної \~соціальної \~допомоги , \~що \~виплачується \~ замість \~пенсії, \~виплачується \~підвищення в \~розмірі 50% від \~розміру \~надбавки, \~встановленої \~для \~учасників \~війни. \~Тобто, \~починаючи \~з 01.01.2008 \~року \~всім \~пенсіонерам, \~які \~мають \~ \~статус \~«дитина війни» виплачується \~надбавка \~в \~розмірі \~10% прожиткового \~мінімуму \~для \~осіб, \~які \~втратили \~працездатність. \~Крім \~того, відповідно \~до \~ст.4 \~Закону \~України \~«Про \~соціальний \~захист \~дітей \~війни», \~Кабінет \~Міністрів \~України \~ розробляє \~і \~включає \~ до \~загальнодержавних \~програм \~відповідні положення \~щодо \~ соціального \~захисту \~дітей \~ війни \~ і \~здійснює \~контроль за \~їх \~виконанням. \~Положення \~про соціальний \~захист \~дітей \~війни \~ повинні \~бути \~відображені \~ в \~програмах \~діяльності \~ Кабінету \~Міністрів \~України \~, \~які \~схвалюються \~Верховною \~Радою \~України . Представник \~відповідача \~вважає , що \~вимоги \~позивача \~не \~можуть \~бути \~задоволені оскільки позивач \~невірно \~застосовує чине \~законодавство , \~зазначаючи, \~що \~мінімальна пенсія \~встановлюється у \~розмірі \~прожиткового \~мінімуму \~ для \~осіб \~ \~ , \~які \~втратили \~працездатність . \~В \~законодавстві \~існує \~прогалина \~, \~яка \~полягає \~у \~відсутності \~механізму \~ вирахування \~мінімальної \~пенсії \~за \~віком \~, \~на \~30% \~якої \~мають \~підвищуватися \~ пенсії \~дітям \~війни, оскільки \~мінімальний \~розмір \~пенсії, \~який \~зазначений \~в \~ст. 28 \~ЗУ «Про \~загальнообов»язкове \~державне \~пенсійне \~страхування» \~застосовується \~лише \~для \~призначення \~пенсій \~відповідно \~до \~цього \~закону. Суд, вивчивши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями представника відповідача, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач народився 23.11.1942 року і відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитини війни», а тому має право на соціальний захист відповідно до ст.6 даного Закону, тобто має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Частиною 2 пункту 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Як наслідок, внесені в цей Закон зміни протягом 2007-2009 років, були в подальшому скасовані рішенням Конституційного суду України . Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року розяснено, що Закон України «Про державний бюджет України» не має вищої юридичної сили стосовно інших законів. У пункті 5.4. цього рішення зазначено, що Закон про бюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не дає Закону про Державний бюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що Законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і, як наслідок, - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Рішеннями Конституційного суду України № 6рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було визнано таким що не відповідають Конституції України (є неконституційними) зокрема ст. 12, 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» та відповідно п.41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України « Про Державний бюджет України на 2008 року та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які обмежували виплати 30% надбавки дітям війни. Протягом 2009 - 2010 року дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялася. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів не може бути звужений. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст і обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України: лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Крім того, Постановою Пленуму Верховного суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. А тому, твердження представника відповідача про безпідставність вимог позивача про виплату зазначеного підвищення до пенсії по причині призупинення дії норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» через внесення до неї змін є безпідставними і нічим не вмотивовані. Відповідно до ч.1,2 ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права, і рішення Конституційного суду України, з моменту проголошення, має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України. Враховуючи вищевикладене дії відповідача Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі, яке відповідно до п.п. 6 п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства, безпосередньо має нараховувати і виплачувати пенсії та соціальні виплати, по ненарахуванню та невиплаті позивачеві щомісяця підвищення до пенсії, як «дитині війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком-є незаконними в період з: 09.07.2007 31.12.2007 року: 22.05.2008 31.12.2008 року 01.01.2009 31.12.2009 року 01.01.2010 01.07.2010 року Таким чином, позовні вимоги позивача по справі підлягають задоволенню за вказаний період з урахуванням раніше виплачених сум. Згідно заперечення наданого відповідачем, вбачається, що позивач не отримує належного розміру підвищення до пенсії як «дитині війни». Доводи представника відповідача в своєму запереченні проти позову про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30% якої мають підвищуватися пенсії дітям війни, суд вважає безпідставними. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком. Статтею 19 вищезазначеного закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Оскільки, будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії не встановлений, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування будь-якої іншої величини, ніж встановлена названим законом, для розрахунку підвищення до пенсії позивачу як «дитині війни». Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14 прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Тому, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Таким чином, дії відповідача в частині не нарахування позивачу соціальної допомоги як дитині війни є неправомірними. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач повинен здійснити позивачу перерахунок пенсії за період з: 09.07.2007 31.12.2007 року: 22.05.2008 31.12.2008 року 01.01.2009 31.12.2009 року 01.01.2010 01.07.2010 року включно та провести виплату недоотриманого підвищення до пенсії як «дитині війни», виплати здійснювати, з розрахунку 30% від мінімальної пенсії за віком, який визначений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», щомісяця, з урахуванням раніше проведених за цей період виплат. Відповідно до ст. 3 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України. Приймаючи до уваги те, що позивачу як «дитині війни» підвищення до пенсії нараховане в меншому розмірі, ніж передбачено діючим законодавством, суд не може виконувати функції покладені на органи виконавчої влади та самостійно здійснити таке перерахування. За таких обставин у суду нема підстав для задоволення позову в стягненні підвищення до пенсії в твердій грошовій сумі. Згідно п.п.6 п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства, а тому суд не може погодитися з твердженнями відповідача в своєму запереченні проти позову, що Пенсійний фонд не повинен здійснювати дані виплати, бо фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а 8,50 грн. компенсувати за рахунок держави, оскільки ПФУ звільнений від сплати державного мита. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial