Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення невиплачених коштів, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід 2 групи, захворювання якого пов»язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно ст. 48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» їй повинні виплатити щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат як інваліду 2 групи за 2009 року, проте позивачці було виплачено у лютому 2009 року 120 грн., а повинно бути сплачено 3025 грн., згідно розрахунків позивачки недоплата становить 2905 грн. Позивачка в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача [PERSON] праці та соціального захисту населення проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у позові в повному обсязі. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] відноситься до осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія А № 120522, інвалід II групи, захворювання пов»язане з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ( довідка МСЕК № 075312), в зв'язку з чим має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначена допомога на оздоровлення була виплачена позивачці у лютому 2009 року. Дані обставини не заперечуються як відповідачем, так і позивачем, та доказування не потребують. Частиною 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 2 групи в розмірах п»яти мінімальних заробітних плат. Зазначеним Законом не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати розмір конкретних виплат. Частиною 1 статті 67 Закону\~встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України у 2006 році доповнила Закон № 796-XII \~статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон № 231-У від 5 жовтня 2006 року). Законом України від 28.12.2007 року № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України зі змінами та доповненнями (подалі Закон № 107-VI), (підпункт 11 пункту 28 розділу II), стаття 48 Закону № 796-XII викладена у новій редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Дані зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада. Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. \~ Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України. Як зазначалося вище Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі, залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. У 2009 році виплата щорічної разової грошової допомоги регулюється Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року « Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм пов»язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до якої позивачу виплачена допомога у розмірі 120 грн., будь яких інших нормативно-правоввих актів, які б скасовували дію зазначеної Постанови прийнято не було, а тому відповідачі діяли в межах закону та їх компетенції. Позивач відповідно до свого статусу має право на отримання одноразової компенсації, розмір якої встановлений ст. 62 Закону та виплачений позивачу у розміру встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. N 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України « Про статус ветеранів війни та гаранантії їх соціального захисту» позивачці як інваліду війни у лютому 2009 року була виплачена разова грошова допомога в розмірі 120 грн..

Outcome: dismissed