Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-20 00:00:00

До Михайлівського районного суду звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 34128 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 квітня 2008 року, між ним та відповідачем, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 3160 євро. В свою чергу відповідач взяв на себе зобовязання повернути всю суму боргу до 2010 року. На підтвердження укладеного договору, відповідач написав власноручну розписку, в якій відобразив отримання коштів та взяті на себе зобовязання щодо їх повернення. Однак в супереч взятим на себе зобовязанням, відповідач після 01 січня 2010 року, суму позики не повернув, в звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх інтересів. При зверненні до суду позивачем були понесені витрати а саме сплачено судовий збір у сумі 341 грн., обпалено інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., оплачено юридичні послуги у сумі 1000 грн. На підтвердження позовних вимог, позивачем надані: -світлокопію паспорта громадянина України; -світлокопію розписки; -довідку з ПриватБанку про курс НБУ; -квитанції про оплату витрат; -угоду про надання юридичної допомоги. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, додатково повідомивши, що хоча в розписці й містяться суперечності стосовно строку, а саме «обвязуюсь вернуть в течении трех лет до 2010 года», позовні вимоги обґрунтовані, оскільки в даному випадку слід застосувати положення ч.2 ст.1049 ЦК України, відповідно до яких, в разі якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач, на адресу якої своєчасно та належним способом направлялися судові виклики, до судового засідання не зявилася, про причини своєї неявки суду не повідомлено, в звязку з чим судом на підставі матеріалів справи, відповідно до положень ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, ухвалено про можливість постановлення заочного рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до пояснень відповідача у попередньому судовому засіданні, останній не заперечував проти існування угоди вказаної позивачем та зазначених їм строків повернення грошей наданих у якості позики. Причиною відкладення розгляду справи було клопотання сторін надати їм час для вирішення питання у позасудовому порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд приходить до висновку про потребу задоволення позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного: -відповідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; -відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; -відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; -відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеними з моменту передання грошей; -відповідно до положень ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; -відповідно до положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок; -відповідно до положень ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте в судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання коштів у сумі вказаній позивачем та обізнаність з вимогою про повернення суми позики; -як встановлено в судовому засіданні, на підставі пояснень позивача, відповідача, досліджених письмових доказів, 05 квітня 2008 року, позивач на виконання умов договору, передав відповідачу 3160 євро. На підтвердження отримання грошових коштів, відповідач написав розписку про отримання коштів. Вказані обставини не оспорюються сторонами й не потребують доказування; -крім того, як встановлено в судовому засіданні, розписка складена відповідачем, містить суперечності щодо часу повернення грошових коштів, зокрема змістом розписки передбачено повернення коштів протягом трьох років до 2010 року, тобто розпискою передбачається повернення коштів до 2010 року, в той час як трирічний термін збігає лише 05 квітня 2011 року. Зважаючи на наявність вказаних протиріч, слід керуватися положеннями ч.2 ст.1049 ЦК України й вважати строком повернення момент предявлення вимоги, яким з врахуванням відсутності підтверджень щодо попередніх вимог, слід вважати дату отримання відповідачем копії позовної заяви, що містить вимогу з зазначенням суми. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та потребу їх задоволення у сумі зазначеній позивачем. Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню в порядку визначеному ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved