Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської райдержадміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про перерахунок та стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю . У позові вказала, що 27.09.2009р. помер її чоловік [PERSON], ліквідатор аварії на ЧАЕС 1 категорії , інвалід війни 1-ї групи. Сім"ям, що втратили годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС передбачена одноразова компенсація, відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вона повинна була отримати компенсацію протягом одного місяця з дня смерті чоловіка в розмірі 60 мінімальних заробітних плат і розмір її повинен був складати 630грн. х 60 = 37800грн. Натомість вона отримала лише 7 586,00 грн. і сума недоплаченої компенсації становить 37800грн. 7586грн. = 30314 грн. Позивачка 23.03.2010р. звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА про перерахунок та виплату компенсації на що отримала відмову. Вважає що відповідач грубо порушив її права і прохає суд: - визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА щодо виплати позивачу одноразової компенсації за втрату годувальника, смерть якого пов»язана з Чорнобильською катастрофою неправомірною; - зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА здійснити перерахунок та донарахувати позивачу одноразову компенсацію за втрату годувальника відповідно до вимог ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру мінімальної з/плати встановлено ЗУ «Про держбюджет України на 2009р.» з урахуванням суми виплаченої одноразової компенсації за втрату годувальника; - стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА на користь позивача не донараховану одноразову компенсацію за втрату годувальника згідно ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановлено ЗУ «Про держбюджет України на 2009р.» з урахуванням виплаченої суми одноразової компенсації. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала , прохаючи їх задовольнити. Представники Управління праці та соціального захисту населення Лубенської районної держадміністрації та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання не зявилися, надали суду листи з проханням справу слухати за їх відсутності, проти позовних вимог заперечують. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, докази , вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється вдовою ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда війни 1-ї групи, який помер 27.09.2009р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON]. Після смерті чоловіка, позивачка, як непрацездатний член сімї померлого годувальника, що була на його утриманні, отримала одноразову компенсацію в сумі 7586,00 грн., з розміром якої не погоджується так, як вона не відповідає вимогам ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи . Згідно ч.1 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи сім"ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов"язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: сім»ям, які втратили годувальника - 60 мінімальних заробітних плат. За ст.55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 р. № 835-VІ мінімальна заробітна плата на день смерті [PERSON] становила 630грн. У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод Відповідно до ст. 46 ч.1 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Суд вважає заперечення відповідача щодо здійснення доплати недосплаченої одноразової компенсації незаконними, так як відповідно до ч.1 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи одоразова компенсація в разі втрати годувальника, повинна бути виплачена позивачці в розмірі 60-и мінімальних заробітних плат, а у відповідності до ч.7 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Посилання відповідача на те, що виплата одноразової компенсації по втраті годувальника призначена і виплачена позивачці в лютому місяці 2010 року згідно постанови КМ України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсації виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету міністрів № 649 "Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як дружині померлого інваліда 1 групи згідно поданої заяви у розмірі 7586 грн. не відповідає Конституції України, оскільки органи виконавчої влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого вищевказаним Законом є безпідставним. Крім цього, Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу , тому, при виплаті одноразової компенсації за втрату годувальника позивачці, суд вважає, що слід керуватися виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру одноразової компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи застосуванню підлягає ч.1 та ч.7 ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи', а не постанова КМ України, яка звужує обсяг встановлених законом прав. Разом з тим при розгляді даної справи суд взяв до уваги принцип верховенства права передбачений ст.8 Конституції України. За чинним законодавством розмір одноразової компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи' , іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Враховуючи вищевикладене, суд також вважає, що відповідача слід зобовязати здійснити доплату одноразової компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачці відповідно до ч.1 та ч.7 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Позивачка при подачі позову як і відповідач звільнені від оплати судового збору, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved