Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

У березні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просила ухвалити рішення , яким розділити майно, що є спільною сумісною власністю її та [PERSON] та виділити їй ? частку домоволодіння та ? частку земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, буд. 106, виділити відповідачеві ? частку домоволодіння та ? частку земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, буд. 106 та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначила, що 20 червня 1987 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано Жовтневим відділом РАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1025. За час шлюбу вони надбали наступне майно: домоволодіння № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу ВАС № 065834, посвідченого 19 листопада 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3306 та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2002 року в реєстровій книзі за № 576 та реєстровим № 2, вартість якого складала 77\~700 грн. та земельну ділянку, на підставі договору купівлі продажу ВАС № 065835 посвідченого 19 листопада 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3312, площею 0,0439 га, розташованою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, б. 106. Позивачка також зазначила, що домоволодіння придбалось за рахунок включно і її коштів та трудового внеску. В останній час відносини між нею та відповідачем суттєво погіршилися, вона неодноразово зверталась до відповідача про добровільний поділ спільно нажитого майна, проте їй було відмовлено, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом. Під час провадження справи позивачка неодноразово доповнювала позовні вимоги, так 19.03.2010 року позивачка доповнила та уточнила позовні вимоги. В яких вона зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона уклала шлюб 20.06.1987 року. Шлюб був офіційно зареєстрований Жовтневим відділом РАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1025. Від спільно життя вони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу на спільні кошти ними було придбано майно загальною вартістю 81\~791 грн., а саме: домоволодіння № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, вартістю 77\~700 грн., яке складається з житлового будинку літ. «А-2», житловою площею 73,0 кв.м., загальною площею 210,0 кв.м., вбиральні літ. «Б», навісу літ. «В», навісу літ. «Г», огорож №1 - №12, зливної ями №13, мостіння I. Домоволодіння придбане на підставі договору купівлі-продажу ВАС № 065834, посвідченого 19 листопада 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3306 та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2002 року в реєстровій книзі за № 576 та реєстровим № 2. Договір купівлі-продажу та реєстрація права власності оформлені на імя відповідача [PERSON]. А також земельна ділянка площею 0, 0439 га, вартістю 4091 грн.,з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, б. 106. Земельна ділянка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3310. Також і цей договір було укладено на імя відповідача. На підставі вищезазначеного договору на імя відповідача було 11 вересня 2003 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 020218, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 041456. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:284:0004. Таким чином позивачка вважає, що їй, як дружині належить ? частка домоволодіння та ? частка земельної ділянки площею 0,0439 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, б. 106 і тому за нею слід визнати право власності на цю частку домоволодіння та земельної ділянки. Вартість належної їй ? частки спільного сумісного майна подружжя становить 40\~895 грн. 50 коп. У звязку з визнанням за нею право власності підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку, яка була проведена за відповідачем. Позивачка також зазначила, що з відповідач [PERSON] в звязку з суттєвим погіршенням відносин, вони припинили спільне проживання на початку 2007 року, і з цього часу вони не живуть однією сімєю, не ведуть спільного господарства, вона з дітьми вимушена була піти з будинку та проживати за іншою адресою. Тому вона звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Також суду пояснила, що право власності на домоволодіння зареєстроване комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 грудня 2002 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу виданого 11 вересня 203 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Це свідчить про те, що права та обовязки сторін щодо спірного майна виникли в момент реєстрації права власності, тобто правовий режим цього майна та правовідносини сторін із приводу нього повинні регулюватися нормами КпШС від 20.06.1969 року, оскільки відносно до ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу, який набрав чинності 01.01.2004 року, застосовується до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому правове обґрунтування позову підлягає зміні в частині застосування норм КпШС, хоча по суті правові норми, які регулюють ці правовідносини в обох кодексах аналогічні. Тому відповідно до ст. 22 КпШС України, майно нажите під час шлюбу є його спільною сумісною власністю, а ст. 29 КпШС України передбачено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведено як під час знаходження у шлюбі так і після його розірвання. Відносно позивача діє положення права про презумпцію спільності майна подружжя, тому ту обставину, що майно є особистою власністю відповідача, повинен довести сам відповідач, а не позивачка. Представник позивача також зазначила, що відповідно до ст. 244 УК УРСР в редакції 1963 року договір дарування на суму понад 500 крб., а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 крб. повинен бути нотаріально посвідчений, тому договір дарування укладений у простій письмовій формі не є належним доказом по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, вказавши, що позивач не довела факт погіршення подружніх стосунків між ними і факт окремого проживання, а також позивачкою не було доведено грошову участь у придбанні майна. Спірне домоволодіння належить йому на підставі договору купівлі-продажу і придбано за кошти його батька [PERSON], які він йому подарував, про що може дати свідчення у суді. Проте договір з батьком нотаріально вони не укладали, він не посвідчений і є домашньою угодою. Також суду вказав, що на час укладання договору дарування грошей він не знав, який будинок він буде купувати. Вислухавши представника позивача, відповідача та свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.06.1987 року. Шлюб був офіційно зареєстрований Жовтневим відділом РАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1025. (а.с. 4). Від спільно життя вони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу 19.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, що розташоване на земельний ділянці розміром 439 кв.м., і складається із: А-2 житлового будинку, цегл., житловою площею 73,0 кв.м., Б вбиральні, цегл., В навіс тенев., Г навіс тенев., №1-№12 огорожа, №13 зливна яма, I мостіння. Договір купівлі-продажу домоволодіння було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3306., який в свою чергу зареєстрований Комунальним підприємством «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» , про що було 19 грудня 2002 року зроблено запис в реєстровій книзі за № 576 за № 2 (а.с.8). 01.11.2002 року був виданий технічний паспорт на імя [PERSON]. 9а.с.10-15). Згідно домової книги позивачка з дітьми зареєстрована за адресою: [INFO], б. 106 з 04.03.2003 року (а.с.23-24). Також, 19.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0439 га., що розташована в м. Дніпропетровську, вул. Ізмайлівська, б. 106. Даний договір купівлі-продажу також було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 3310 (а.с.9). Відповідно до п.1.3 договору цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 11 вересня 2003 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 020218, площею 0,0439 га. на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська, вул. Ізмайлівська, б. 106. Цільове призначення (використання) земельної ділянки обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 041456. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:284:0004 (а.с.39). У відповідності до пунктів 1, 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року), даний кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року та його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, цей кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції) норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше ніж 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Згідно із ст. 22 КпШС України, чинного на час набуття подружжям майна, майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Як передбачено ч. 2 ст. 372 ЦК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст. 29 КпШС України, поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що домоволодіння, та земельна ділянка, площею 0,0439 га., які розташовані по вул. Ізмайлівській, б. № 106 у м. Дніпропетровську, які були нажиті [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON]І пояснив, що в серпні 2002 року син з невісткою проживали за адресою: вул. [PERSON], б. 3а кв. 25 в м. Дніпропетровську, і він на день народження сина, [PERSON], подарував йому гроші, які він збирав декілька років, на придбання будинку в розмірі 100\~000 грн. Договір дарування грошей був написаний ним під диктовку сина та одразу його підписали. На наступний день договір дарування грошей був віддрукований. Де відбувалося друкування та на якому обладнанні він не памятає. Нотаріально договір дарування грошей засвідчений не був оскільки він не вважав за потрібне його нотаріально посвідчити та бажав зберегти гроші за нотаріальне посвідчення. Будинок син знайшов через два тижні, після того, як він йому подарував гроші. Чому будинок син придбав лише через чотири місяця пояснити не може. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ст. 244 ЦК УРСР передбачено, що договір дарування на суму понад 500 крб., а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 крб. повинен бути нотаріально посвідчений. Але, як вбачається з матеріалів справи, сторони договору дарування не досягли згоди з усіх істотних умов договору в належній формі, а саме не посвідчили договір нотаріально. Згідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР недодержання сторонами нотаріальної форми договору тягне за собою його недійсність. Тому, договір дарування грошових коштів від 08 серпня 2002 року, укладений в простій письмовій формі не є належним доказом по справі. У відповідності до ст. 58 ЦК України недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Суд ставиться критично до самого факту укладання договору дарування від 08 серпня 2002 року, оскільки про його існування стало відомо лише під час розгляду даної справи в Красногвардійському районному суді. В дійсності же договір дарування не укладався, а був виготовлений відповідачем та свідком з метою позбавлення права власності [PERSON] на належну їй частку в спільному майні подружжя. Слід зазначити, що свідок [PERSON] є батьком відповідача та такі його дії є лише намаганням допомогти синові. Також, відповідачем не надано доказів й того факту, що гроші, які він отримав від батька 08 серпня 2002 року за договором дарування були використані ним на придбання спірного майна, оскільки проміжок часу між, начебто, отриманням грошей та купівлею домоволодіння становить близько чотирьох місяців. Таким чином, відповідач в судовому засіданні не довів суду ту обставину, що позивачка не приймала грошової участі у придбанні майна, та про те, що спірне домоволодіння придбано за кошти які подарував йому батько [PERSON] на підставі договору дарування грошей. Оскільки домоволодіння та земельна ділянка,площею 0, 0439, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, 106 є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], частки яких в цьому майні є рівними, то суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити і визнати за [PERSON] право власності на ? частку домоволодіння № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 73,9 кв.м., загальною площею 210,0 кв.м., вбиральні літ. «Б», навісу літ. «В», навісу літ. «Г», огорожі №1-№12, зливної ями №13, мостіння I, право власності на яке оформлене на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2002 року, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 3306., право власності на яке зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» 19 грудня 2002 року в реєстровій книзі за № 576 за № 2, припинивши в звязку з цим [PERSON] право власності на вказану ? частку домоволодіння № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську та залишити за ним право власності на ? частку вказаного домоволодіння. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0439 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:284:0004, з цільовим призначенням: обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ізмайлівська, б. 106, право власності на яку оформлено на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3310 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 020218 від 11 вересня 2003 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 041456, припинивши [PERSON] право власності на вказану ? частку земельної ділянки № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську та залишити за ним право власності на ? частку вказаної земельної ділянки. Скасувати державну реєстрацію права власності на домоволодіння № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську на імя [PERSON], яке зареєстроване комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 грудня 2002 року в реєстровій книзі 576 за № 2. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № 106 по вул. Ізмайлівській в м. Дніпропетровську на імя [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved