Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

В вересні 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину звязку з навчанням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона знаходилась в шлюбі, який вони розірвали 19.08.1997 року . Від шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO] , який на даний час являється повнолітнім та проживає разом з нею. З 1 вересня 2010 року син навчається в Житомирському державному технологічному університеті на факультеті економіки та менеджменту в м. Житомирі, являється студентом 1-го курсу денної форми. Навчання закінчується в червні 2014 року. Навчається син на контрактній основі та плата за навчання складає 27200 гривень, повний курс навчання складає 40 навчальних місяців, плата вноситься щомісячно по 680 гривень. На навчання потрібні кошти, оскільки необхідно придбати одяг та взуття, підручники та канцелярські товари, витрачаються також кошти і на проїзд до навчального закладу та додому, бо син проживає в м. Бердичеві. В даний час син потребує матеріальної допомоги, вона утримує сина в міру своїх можливостей, однак даних коштів не вистачає. Відповідач є працездатною людиною і має можливість надавати матеріальну допомогу, однак в добровільному порядку таку допомогу не надає. Враховуючи вище наведене просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у зв»язку з навчанням в розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2014 року. В судовому засідання позивачка свої позовні вимоги підтримала , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позов просила задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі по 200 гривень щомісячно, суду пояснив, що з 2009 року він офіційно ніде не працює, на даний час заробляє кошти на прожиття тимчасовими заробітками. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши усі зібрані по справі докази та давши їм оцінку, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні фати та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON] [INFO], який на даний час є повнолітнім, про що свідчить свідоцтво про його народження серії ІII ТП № 362357 , видане Гардишівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області ( а.с. 5 ). Як вбачається зі змісту довідки № 132 від 09.09.2010 року , виданої Житомирським державним технологічним університетом, [PERSON] є студентом першого курсу факультету економіки та менеджменту денної форми навчання договірної основи та стипендію не отримує. Термін навчання для отримання освітньо кваліфікаційного рівня „ бакалавра становить з 01 вересня 2010 року по 30 червеня 2014 року. Навчання за рахунок коштів батьків, вартість навчання становить 27200 гривень ( а.с.12, 14). Згідно довідки , виданої виконавчим комітетом Радянської сільської ради Бердичівського району Житомирської області відповідач в особистому підсобному господарстві нічого не утримує. Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, 28.05.2009 року була припинена державна реєстрація підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за її рішенням [PERSON] Частиною 1 ст. 199 СК України, передбачено , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, крім родинного зв»язку батьків і дітей, продовження повнолітніми навчання, потреби повнолітніх дітей у зв»язку із продовженням навчання в матеріальній допомозі, необхідно перевіряти і здатність батьків таку допомогу надавати. При відсутності хоча б одного із наведених фактів, аліментне зобов»язання, пов»язане із утриманням батьками своїх повнолітніх дітей , які продовжують навчання, не виникає. У відповідності до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України . В порушення зазначених вимог позивачкою не надано суду жодних доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, якому вона просить ? частина від всіх видів його заробітку ( доходу). У відповідності до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення для справи. Враховуючи всі зібрані у справі докази, виходячи із загальних засад цивільного судочинства справедливості, добросовісності та розумності , суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач згоден сплачувати аліменти частково. У відповідності до ст. ст. 79,81,84, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати та витрати за надану правову допомогу, понесенні позивачкою при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Outcome: partial