Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом в якому вказала, що згідно договору дарування від 15 серпня 1992 року № 1289 вона є власницею жилого будинку № 59 розташованого по вул. Заводській в м. Яготин. З 19 грудня 2000 року і по даний час в будинку прописаний відповідач по справі, її колишній чоловік - [PERSON], з яким вони розлучилися в серпні 2009 року. На його неодноразові прохання виписатися та висилитися з будинку, який належить їй на праві приватної власності, відповідач категорично відмовляється залишити даний будинок. Крім того, відповідач по справі перешкоджає їй вільно без перешкод користуватися належним їй будинку, погрожує фізичною розправою, через що вона була змушена виїхати з даного будинку. З приводу постійних погроз їй розправою з боку відповідача вона зверталася до органів міліції. Просила визнати відповідача втратившим право користування жилим приміщенням та усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом виселення відповідача із домоволодіння. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачці на праві власності належить житловий будинок № 59 розташований по вул. Заводській м. Яготин відповідно договору дарування від 15 серпня 1992 року № 1289 (а.с. 8, 9). Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано 18.08.2009 року (а.с. 6). Відповідач прописаний та проживає в даному будинку з 19 грудня 2000 року. З пояснень позивачки вбачається, після розлучення вона неодноразово просила відповідача звільнити її будинок. Однак, відповідач перешкоджає їй вільно користуватися її майном, погрожує фізичною розправою, через що вона вимушена була виїхати з власного будинку. Приходити в будинок вона має змогу лишу у супроводі своїх подруг чи знайомих, щоб обробляти земельну ділянку. Відповідач не пускає її до власного будинку. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що неодноразово супроводжували позивачку до її будинку. Чули, що в будинку проходили сварки, однак не бачили, щоб хтось із сторін бив однин одного. Вказали, що позивачка розповідала їм про те, що не може проживати із відповідачем. Свідок [PERSON] вказала, що при ній одного разу викликали міліцію, однак з якого приводу пояснити не змогла. З пояснень свідка [PERSON], вбачається, що знає позивачку та відповідача. На даний час вони не ладять один з одним, однак рік назад весілля дочки відбували разом. Позивачка розповідала, що не терпить відповідача. Свідком бійок чи сварок між сторонами не була. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що вони знають сторони довгий період часу. Відповідач по справі 2 роки не проживав у будинку, однак останній рік живе там. Позивачка при них на чоловіка не скаржилася. Свідками сварок чи бійок між сторонами вони не були. Статтею 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи які проживають разом з ним, ....систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З пояснень позивачки вбачається, що вона не зверталася до місцевих органів влади з проханням застосувати засоби громадського впливу. В матеріалах справи присутні дві постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.05.2010 року та 01.04.2010 року з яких вбачається, що позивачка зверталася до правоохоронних органів з заявами про протиправну поведінку відповідача. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі на даний час є неприязні стосунки, однак, як видно з пояснень свідків та самої позивачка вона не надала суду беззаперечних доказів того, що відповідач порушує правила співжиття. Натомість свідки по справі, як з боку позивачки, так і з боку відповідачки вказали у судовому засіданні, що не бачили, щоб відповідач погрожував позивачці чи бив її. Інших доказів які б підтверджували доводи позивачки у справі не має. З огляду на наведене вище, в даному випадку суд приходить до висновку, що звернення позивачки до правоохоронних органів не може свідчити про порушення відповідачем правил співжиття та перешкоджання позивачці проживати у будинку, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed