Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розділити майно кв. 140, в буд. 19-г, по вул. Героїв Праці в м. Харкові, яка зареєстрована на імя відповідача [PERSON], і визнати за нею право власності на 1\\2 частину вказаній квартири. В судовому засіданні вона уточнила позов і просить визнати за нею право власності на 6/10 частин вказаній квартири, як придбані за її особисті кошти. Решту 4\\10 частини квартири, яки належать їй і відповідачу на праві спільної власності, розділити і, враховуючи інтереси неповнолітній дитини, відступити від рівнини частин і визнати за нею право власності на 3/10 частини квартири. Всього просить визнати за нею право власності на 9/10 частин квартири. Також просить припинити право власності відповідача [PERSON] у спільному майні подружжя у розмірі 1\\10 частки вказаній квартири, за умови внесення нею ринкової вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказувала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 26.04.1996 року. У 2004 році вони припинили шлюбні відносини, а у 2005 році розірвали шлюб. Мають сина [INFO], який залишився проживати з нею, на утримання якого відповідач зобовязаний виплачувати аліменти. У грудні 1997 року вони придбали вказану квартиру, яку зареєстрували на імя відповідача. 60% вартості квартири сплатила вона, оскільки вона в день придбання спірній квартири вона продала належну їй квартиру і всі отримані за неї кошти білі внесені за спірну квартиру. 40% вартості спірній квартири вони з чоловіком сплатили із спільних коштів, а тому вважає, що ця частина квартири є їх спільною власністю. Також вказувала, що вони з відповідачем мають неповнолітню дитину, яка, після розірвання шлюбу, проживає з нею, а відповідач сплачує на її утримування на її користь аліменти. За домовленістю відповідач також повинен сплачувати додаткові кошти на оздоровлення дитини, на інші потреби його фізичного і духовного розвитку. Але відповідач порушує домовленості, не регулярно надсилає кошти, не приймає участь в оплаті літнього відпочину та оздоровлення дитини, у звязку з чим, вона змушена була позичати на це кошти. У звязку з тим, що дитина проживає з нею і вона переважно несе основні витрати на утримання дитини, її виховання і розвиток, а відповідачем витрачається на це менші кошти, то вона вважає, що розмір її частки при розділі спільної частини квартири повинен бути більшим. Просить відступити від рівнини частин і визнати за нею право власності на 3\\10 частини в спільної частині квартири, а відповідачу залишається 1\\10 частина квартири. У звязку з тим, що відповідачу належить лише 1\\10 частина квартири вона вважає, що спільне з відповідачем володіння і користування квартирою є неможливими, відповідач в квартирі не проживає, просить припинити право спільної з ним власності на квартиру, визнати за нею право власності на всю квартиру з виплатою йому ринкової вартості 1\\10 частини квартири. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і предявив зустрічний позов, в якому просив встановити порядок користування спірною квартирою, виділити йому в користування кімнату розміром 10.3 кв.м, кімнати розміром 9,2 кв.м. і 7,9 кв.м. виділити в користування колишньої дружині з сином, а кімнату розміром 17,1 кв.м. і міста загального користування залишити в спільному користування сторін. Під час розгляду справи представник [PERSON] доповнила позовні вимоги і просила встановити частки [PERSON] і [PERSON] в спірній квартирі рівними і визнати за ними право власності на 1\\2 частину квартири за кожним, а також встановити порядок користування квартирою по вказаному варіанту. Потім представник [PERSON] доповнила позов і просила відновити порушене право користування квартирою і вселити [PERSON] в спірну квартиру і надати йому ключі від квартири. В обгрунтування позивач [PERSON] і його представник вказували, що квартира придбана під час шлюбу і є спільною власністю подружжя. В квартирі 4 кімнати і її можливо розділити по вказаному варіанту. Відповідачка [PERSON] перешкоджає [PERSON] користуватися квартирою і не дає йому ключі від квартири. [PERSON] знаходиться за межами України, але коли він приїжджає в Україну, то не має можливості потрапити до квартири, оскільки [PERSON] перешкоджає йому в цьому. Відповідачка [PERSON] зустрічний позов не визнала з тих підстав, що встановити порядок користування квартирою неможливо, а [PERSON] не бажає проживати в квартирі і коли приїжджає до України, то в квартиру не поселяється. В судовому засіданні встановлене наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 26.04.1996 року. Мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2005 року шлюб між ними був розірваний. Згідно договору купівлі-продажу, укладеному на біржі, [PERSON] 29.12.1997 року придбав за 30107 грив. чотирикімнатну кв. №140, в буд. №19-Г, по вул. Героїв Праці в м. Харкові, яка була зареєстрована в КП «ХМБТІ» на його імя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Оскільки спірна квартира придбана на імя [PERSON] за час шлюбу, то вона є обєктом спільної власності подружжя і [PERSON] має право на неї. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокре\-ма якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільше\-на, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] мала кв. №201 в буд. №89 по пр.. Тракторобудівників в м. Харкові, яку вона придбала до шлюбу з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу подружжя проживала в даній квартирі. Згідно договору купівлі-продажу №Н10-617 від 29.12.1997 року, укладеному на Біржі «Україна» [PERSON] продала належну їй квартиру №201 [PERSON] за 11340 грив. Згідно договору купівлі-продажу №Н10-601 від 29.12.1997 року, укладеному на Біржі «Україна» [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] і [PERSON] [ADDRESS] за 18900 грив.. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] однокімнатну квартиру [PERSON] купила [PERSON], яка була співвласником спірній чотирикімнатній квартири, яку [PERSON] і [PERSON] купили у неї, а також у [PERSON] і [PERSON] в той же день. Оскільки квартири продавались одночасно, то [PERSON] плату за свою квартиру від покупців [PERSON] не отримувала, а продавці [PERSON] отримали за свою квартиру від [PERSON] лише ризницю у вартості квартир. Тобто за чотирикімнатну квартиру [PERSON] віддали однокімнатну і доплатили ризницю в їх вартості. Суд вважає цей факт доказаним, оскільки підстав не довіряти цім доказам у суду немає. Представник відповідача [PERSON] не надала суду належних доказів того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. З урахуванням наведеного суд вважає, що частка спірної квартири була придбана за особисті кошти позивачки [PERSON], а тому ця частка належить їй особисто і не є спільною власністю подружжя. Однокімнатна квартира [PERSON] була продана за 11340 грив., що складає 60% від вартості спірній квартири на час придбання, яка була придбана за 18900 грив., а тому суд визнає за [PERSON] право особистої власності на 6/10 частин спірній квартири. Останні 4\\10 частини квартири, яки придбані за спільні кошти подружжя є спільною власністю подружжя і підлягають розділу в рівних долях, тобто по 2\\1\\ частини квартири кожному із подружжя. Позивачка [PERSON] проси відступити від рівнини часток і визнати за нею право власності на 3/10 частини квартири у звязку з тим, що син проживає з нею, а розмір аліментів, яки вона одержує від [PERSON] на його утримування, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] не надала суду належних доказів того, що розмір аліментів, яки вона одержує від [PERSON] на його утримування, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Доказів того, що [PERSON] зобовязаний нести додаткові витрати на утримання дитини вона суду не надала і таких доказів немає. У звязку з цим, суд відмовляє їй в позові в цієї частині. Суд також відмовляє їй в позові в частині припинення спільної сумісної власності на квартиру з колишнім чоловіком і про визнання за нею право власності на всю квартиру, з виплатою нею вартості відповідачу його частки квартири. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачка просить припинити право спільної власності на квартиру у звязку з тим, що частка відповідача у спільному майні є незначною, її неможливо виділити в натурі, спільне володіння і користування спільним майном також є неможливим і вона згодна сплатити йому вартість 1\\10 частини квартири. Але позивачка не надала суду належних доказів того, що 2\\10 частини, яки суд визнає за відповідачем, є незначною часткою в спільній чотирикімнатній квартирі і її неможливо виділити в натурі, а також того, що спільне володіння і користування спільним майном є неможливим. Суд також відмовляє в задоволенні зустрічного позову в частині встановлення порядку користування квартирою і в частині порушення прав [PERSON]ЛВ. на спірну квартиру і про вселення в неї, оскільки ні позивач [PERSON] і ні його представник не надали суду належних доказів того, що можливо виділити [PERSON] на його 2\\10 частини в спірній квартирі кімнату розміром 10,3 кв.м., а також того, що його право проживання в квартирі порушується [PERSON]. Як вбачається з плану, квартира чотирикімнатна, з яких три кімнати сумісні, що також перешкоджає встановити порядок користування квартирою. [PERSON] в квартирі не проживає у вязку з тим, що тривалий час працює за межами України (Польща) де і постійно проживає. Ні яких доказів того, що під час приїзду в Україну він питався вселитися в квартиру і йому в цьому перешкоджала [PERSON] суду не надано.

Outcome: partial