Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 10000 грн. за договором позики посилаючись на те, що 16.10.2009 року за усним договором позики передав відповідачці 10000 грн., про що позичальник надала розписку Однак у зазначений термін відповідачка свої зобов'язання не виконала, грошові кошти не повернула. Просив стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування боргу 10000 грн. та судові витрати в сумі 220 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив заявлені вимоги і пояснив, що 01 квітня 2008 року за договором кредиту з ПАТ ПриватБанк отримав кредитну картку з кредитним лімітом на 7000 грн. Зазначену картку, як позику на зазначену суму, за усною домовленістю з [PERSON] відразу передав останній, а та знову таки ж за взаємною домовленістю повинна була виконувати його зобов'язання перед банком як позичальника щодо сплати відповідних платежів за користування кредитним лімітом. Користуючись позиченими у нього коштами відповідачка з березня 2009 року припинила сплачувати щомісячні платежі до банку, а згодом представники банку звернулися до нього з приводу невиконання ним як позичальником своїх зобов'язань за користування кредитним лімітом, його неодноразові звернення до відповідачки з приводу повернення йому грошових коштів, які були використані нею, не мали позитивних наслідків, остання повернула кредитну картку, заявивши про свою неспроможність виконати грошові зобов'язання. Щоб уникнути зайвих збитків 16.10.2009 року сплатив банку заборгованість за користування кредитним лімітом в сумі 10389 грн. і цього ж дня відповідачка надала йому письмову розписку про визнання боргу в сумі 10000 грн., а 12.11.2009 року остаточно закрив кредитну картку. Ухилення відповідачки від повернення йому грошових коштів змусило його звернутися до суду, вважає, що остання повинна повернути йому зазначений розмір грошових коштів, просив задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково і пояснила, що дійсно 01.04.2008 року за усною домовленістю з [PERSON] отримав від останнього кредитну картку з кредитним лімітом на 7000 грн. як позику, зазначені кошти за декілька раз зняла з рахунку та витратила до кінця травня 2008 року, в період часу з квітня 2008 року і до березня 2009 року сплачувала банку щомісячні платежі по 500 грн., крім сплачених нею 250 грн. в березні 2008 року, за користування кредитним лімітом. З квітня 2009 року припинила сплачувати щомісячні платежі за відсутністю грошових коштів, про що повідомила [PERSON] та запропонувала останньому при можливості самостійно сплачувати відповідні платежі чи взагалі закрити кредитну лінію, в жовтні 2009 року [PERSON] посилаючись на понесені ним збитки у зв'язку із сплатою ним банку заборгованості за кредитом і погрожуючи застосувати щодо неї фізичне насильство змусив її написати письмову розписку про отримання від нього грошових коштів в сумі 10000 грн. та про їх повернення при першій нагоді і за умови відсутності погроз з боку членів його сім'ї, тому вимоги позивача визнає на суму 7000 грн., які дійсно були отримані нею з кредитної карти позивача і які будуть нею обов'язково повернуті. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Матеріали справи та пояснення сторін вказують на те, що дійсно 01.04.2008 року за усною домовленістю між [PERSON] та [PERSON] остання отримала від позичальника [PERSON] кредитну картку з кредитним лімітом на 7000 грн. як позику на зазначену суму з правом розпорядження наявними грошовими коштами на власний розсуд, взявши на себе зобов'язання їх повернути. Визнання відповідачкою отримання (зняття з рахунку) грошових коштів в сумі 7000 грн., що належали позикодавцю [PERSON] на підставі кредитної карти (кредитний ліміт), переданої їй як позичальнику, а також письмова розписка останньої, вказують на укладення між сторонами 01.04.2008 року договору позики, ознаки якого визначені ст.1046 ЦК України, але без встановлення строку повернення отриманої позики. На час розгляду справи в суді позичальником [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 грн., отримані від позикодавця [PERSON], останньому не повернуті взагалі, тому в силу ст.1049 ЦК України відповідачка [PERSON] зобов'язана повернути зазначені кошти позикодавцеві. Відповідачка [PERSON] не була стороною за договором кредитної лінії, який укладав позивач [PERSON] з ПАТ ПриватБанк, і не може відповідати по його зобов'язанням як позичальника за укладеним ним кредитним договором, за умовами якого саме він, а не відповідачка, зобов'язався повернути кредит та сплати проценти банку, тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідачки грошових коштів, сплачених ним до установи банку в жовтні-листопаді 2009 року в рахунок відшкодування заборгованості за користування кредитним лімітом не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути судові витрати понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) у розмірі 190 грн. (70 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

Outcome: partial