Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду з позовом, у якому просить стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області матеріальну шкоду у сумі 8167 (вісім тисяч сто шістдесят сім) гривен ЗО копійок та збовязати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області про індексувати щомісячну компенсацію втраченого заробітку [PERSON] з 01.10.2007 року, зобовязати Відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області відновити виплату щомісячної компенсації втраченого заробітку та виплату на медичну та соціальну допомогу [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача на заявлених позовних вимогах свого довірителя наполягав, пояснивши, що [PERSON] у час роботи майстром казеїнового цеху ЗАТ «Новопсковський маслоробний завод» 15.08.1994 року отримала травму на виробництві, про що був складений акт о нещасному випадку на виробництві по формі Н-1 №4 від 15.08.1994 року. До 01.10.2007 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області відшкодовувало їй щомісячну компенсацію втраченого заробітку та виплату на медичну та соціальну допомогу. Однак з 01.10.2007 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області незаконно припинило виплачувати щомісячну компенсацію втраченого заробітку та виплату на медичну та соціальну допомогу, згідно своєї постанови №361 від 8.10.2007 року, посилаючись на наказ ЗАТ «Новопсковський маслоробний завод» №1 від 10.07.2007 року Про визнання недійсним акту форми Н-1 №4 від 15.08.1994 року». 11.12.2007 року Новопсковським районним судом своїм рішенням визнав неправомірним та скасував наказ ЗАТ «Новопсковського маслоробного заводу» №1 від 10.07.2007 року «Про визнання недійсним акту форми Н-1 №4 від 5.08.1994 року» відповідно до якого фонд соціального страхування припинив виплати та соціальні послуги [PERSON] Однак по цей час відповідач не виплачує їй відповідно до закону щомісячну компенсацію втраченого заробітку та виплату на медичну та соціальну допомогу. В результаті порушеного права з 01.10.2007 року по 01.02.2009 року їй була завдана матеріальна шкода у сумі 8167,30 гривень, а саме: компенсація втраченого заробітку з 01.10.2007 року по 01.02.2009 року - 5810,08 грн. 363,13 грн.*16 місяців); виплати на медичну допомогу - 1897,22 грн., відповідно до чеків та виплати на соціальну допомогу - 460 гривень. Представник відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач безпідставно посилається на відміну наказу ЗАТ Новопсковський маслоробний завод №1 від 10.07.2007 року як основного доказу обґрунтування своїх позовних вимог. Відміна наказу не є доказом того, що акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві за №4 від 15.08.1994 року недійсним за постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2009 року по справі 2а-766/2009 р. та залишення без розгляду заяви позивача до Новопсковського районного суду згідно ухвали суду від 06.05.2009 року по справі №2о-1/2009 р. про встановлення факту нещасного випадку на виробництві. Відділення фонду дійсно припинило страхові виплати з 01.10.2007 року на підставі наказу ЗАТ "Новопсковсього маслоробного заводу" за №1 від 10.07.2007 року на підставі ст. 38 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 року за №1105-ХІУ. Але після відміни цього наказу Відділення фонду не мало законних підстав для відновлення страхових виплат, адже документи які додавались до вищевказаного наказу вказували на підробку документів. Так відділення фонду винесло постанови за №1201/19/19/1 від 13.03.2008 року та за №1201/19/19/2 від 09.04.2008 року про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг [PERSON] до вирішення справи в судах. В позовній заяві також необгрунтовано визначена сума 363,13 грн., не підтверджені витрати на лікування. В судовому засіданні представник відповідача надав наказ Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції фонду у Луганській області №401 від 27.07.2009 року в якому зазначено, що всі функції, повязані проведенням страхових виплат потерпілим, надання соціальної реабілітації та медичного обслуговування а також правового захисту потерпілих, що мешкають на території Білокуракинського та Новопсковськовського районів покласти на спеціалістів відділення виконавчої дирекції в Старобільському та Біловодському районах враховуючи те, що це відділення має зручне географічне розташування та є необхідність приведення завантаженості спеціалістів по проведенню страхових виплат та соціальних послуг до середньо обласних показників. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. У ході судового засідання було встановлено, що з [PERSON] 15.08.1994 року стався нещасний випадок, про що був складений акт по формі Н-1 №04 про нещасний випадок повязаний з виробництвом від 15.08.1994р. Рішенням Новопсковського районного суду від 16 березня 2001 року, яке вступило в законну силу та не було скасовано, встановлено, що мав місце нещасний випадок на виробництві з позивачем [PERSON], який спричинив втрату працездатності. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинськом та Новопсковськом районах Луганської області до 01.10.2007 року відшкодовувало позивачу щомісячну компенсацію втраченого заробітку та виплату на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування цього Закону, КЗпП України, Закону України „Про охорону праці" та інших нормативно-правових актів. Згідно ст. 34 Закону України сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. Відповідно до п.2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обовязкового страхування застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримала травму, виконуючи роботу відповідно до трудового договору і є субєктом страхування від нещасних випадків на виробництві, а тому питання про відшкодування шкоди в звязку з отриманою травмою мають вирішуватися на підставі вищевказаного спеціального Закону. Стаття 9 Закону України «Про охорону праці» передбачає відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон №1105) визначено правову основу, економічний механізм і організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності або смерть застрахованих. Об'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві згідно статті 6 Закону № 1105 є житті застрахованного, його здоров'я, працездатність. Згідно статті 1 Закону №1105 одним із завдань страхування від нещасного випадку є відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров*я а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Стаття 21 Закону №1105 встановлює, що у разі настаня страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров*я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої медичної допомоги, яка повинна включати: забезпечення необхідними лікарськими засобами. Відповідно до ст.З ЦК України загальних засад цивільного законодавства враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності доводи відповідача не переконливі, оскільки порушення адміністрації підприємства при складанні Акту за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві за №4 від 15.08.1994 р не повинен порушувати права громадян. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Гарантування прав і свобод - це встановлення і використання (застосування) їх гарантій. Дана стаття забороняє законодавцю погіршувати становище людини у суспільстві шляхом обмеження тих прав і свобод, які вже закріплено у законах України. Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.61 ЦПК України підставами звільнення від доказування, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини (Рішення Новопсковського районного суду від 16.03.2001 року по справі 2-250/2001 р.) У зв'язку з викладеним, суд вважає що вимоги [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Білокуракинському та Новопсковському районах Луганської області про стягнення матеріальної шкоди обгрунтовані і підлягають задоволенню у розмірі 8167 (вісім тисяч сто шістдесят сім) гривень ЗО копійок, а саме: компенсація втраченого заробітку з 01.10.2007 року по 01.02.2009 року - 5810,08 грн. (363,13 грн.* 16 місяців); виплати на медичну допомогу - 1897,22 грн., відповідно до чеків та виплати на соціальну допомогу - 460 гривен.

Outcome: approved