Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що в 1980 році він із усної згоди відповідача [PERSON] встановив між їхніми сусідніми земельними ділянками межову огорожу із дерев'яних штахет, половину вартості якої, йому мав відшкодувати відповідач, проте по даний час коштів не повернув. Будь-якого договору про повернення йому, відповідачем [PERSON] частини коштів на встановлення дерев'яної огорожі, між ним та відповідачем укладено не було, а це була лише усна домовленість. Також, [PERSON] в період часу з 1980 року по 1997 рік знищив йому частину вказаної дерев'яної огорожі, коли розвертався на своєму подвір'ї конем з підводою, проте добровільно відшкодувати завдані збитки відмовляється. Всього, просить стягнути із відповідача [PERSON] 1500 грн. матеріальної шкоди, з них: 750 грн. - відшкодування половини вартості витрат на встановлення дерев'яної огорожі та 750 грн. - відшкодування збитків за знищення частини дерев'яної огорожі довжиною 26 м. 40 см. Крім цього, позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2000 грн. за знищення останнім "металевої огорожі довжиною 26 м. 40 см., яка була встановлена ним, взамін знищеної дерев'яної огорожі. Металеву огорожу [PERSON] знищував, розвертаючись своїм конем з підводою постійно вдаряв у неї, внаслідок чого дерев'яної огорожі. Металеву огорожу [PERSON] знищував, розвертаючись своїм конем з підводою постійно вдаряв у неї, внаслідок чого стовпчики похилились в бік його господарства, відламані прути арматури, потріскав бетонний бордюр. Встановлена ним дерев'яна огорожа, а згодом і металічна є його особистою власністю, а не спільною власністю його та відповідачів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що будь-якої ні усної ні письмової домовленості між ним та позивачем про відшкодування половини вартості встановленої [PERSON] дерев'яної огорожі не було. Він не ніс і не несе зобов'язання щодо цього перед позивачем. Огорожі позивачу він не ламав, а все що стверджує позивач є надуманим та безпідставним. На своїй земельній ділянці він поставив свою огорожу із гофрованої бляхи, яка стоїть і не ламається. Дерев'яній огорожі, яку поставив [PERSON] вже більше 30 років і від старості, вона сама по собі прогнила. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що ні дерев'яної ні металевої огорожі позивачу він не ламав, а все що стверджує позивач є надуманим та безпідставним. Крім цього, дерев'яній огорожі, яку поставив [PERSON] вже більше 30 років і від старості, вона сама по собі прогнила і стала непридатною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дружиною позивача. Відповідач [PERSON] коли вивозив гній, трактором заїхав в їх металічний паркан, поламав його і зрушив фундамент. Відповідач [PERSON] неодноразово підводою заїжджав у їхній дерев'яний, а потім і металічний паркан та пошкоджував їх. Комісії, які були, не встановили, що відповідачі ламали пліт, оскільки така комісія була несправедлива. Свідок [PERSON] суду пояснив, що перебуває у дружніх стосунках із позивачем, а відповідачів не знає. [PERSON] попросив його допомогти залити стелю. Коли він виконував дану роботу за місцем проживання позивача, то почув як щось стукнуло, а [PERSON] сказав, що напевно заїхали в його ворота. Потім ще двічі по суботах, а саме 16.09 та 23.09.2006 року, він допомагав [PERSON] і тоді останній приходив і кликав їх піти подивитись, бо знову заїхали возом у його дерев'яну огорожу, проте він особисто туди не підходив та що саме там було не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною відповідача [PERSON] Огорожу по межі між їхнім господарством та господарством позивача, було встановлено останнім. [PERSON] постійно має якісь претензії до них. Политиця пов'язалась з їхнього боку по його плоті, у нього вже претензії, але ж цю траву ніхто не сіяв. Позивач викликав до них різні комісії і порушень з їх боку виявлено не було. Вони вже поставили власну огорожу на своїй земельній ділянці і все одно немає спокою від позивача. Вона особисто бачила, як [PERSON] відбивав штахети із своєї огорожі сокирою, а від цієї вібрації, можливо і якийсь прут арматури відчепився від металічної огорожі. Ніхто із відповідачів не заїжджав в огорожу позивача. У неї також похилився паркан із сторони позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, відмовний матеріал №114 від 28.05.2007 року, відмовний матеріал № 218 від 03.09.2007 року, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.108 ЗК України, у випадках коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У відповідності із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11 та від 25 травня 1998 року №15), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що між земельними ділянками сторін у справі, позивачем [PERSON] в 1980 році було встановлено дерев'яний паркан із штахет, який на день розгляду справи в суді, частково замінений останнім на металевий (із кутника та арматури). В даний час сусідні земельні ділянки позивача та відповідачів відокремлені двома парканами, а саме : частково дерев'яним і металевим, що встановлений позивачем на межі і є власністю останнього, а також парканом із бляхи (гофрованої), що встановлений відповідачами на своїй земельній ділянці і є їх власністю, що також визнано в судовому засіданні самими сторонами. Виходячи із змісту ст.108 ЗК України, межові споруди, що відокремлюють сусідні земельні ділянки можуть мати три правових режими, а саме: - належати на праві власності одному з сусідів; - належати сусідам на праві спільної власності; - не належати жодному з сусідів. Відповідно до вимог ч.2 ст.108 ЗК України, витрати на утримання межової споруди у належному стані сусіди несуть у рівних частинах лише у випадках, коли споруда належить їм на праві спільної власності та їх частки у такій власності є рівними. У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження позивача [PERSON] про існування перед ним зобов'язання у [PERSON] про відшкодування половини вартості встановленої [PERSON] дерев'яної огорожі, суд до уваги не приймає, оцінюючи їх критично, оскільки такі обставини в судовому засіданні не доведено позивачем та спростовано відповідачем. З акту комісії № 130 від 17 травня 2007 року (відмовний матеріал №218 від 03.09.2007 року - а.с.19) в складі: сільського голови [PERSON] та сільського землевпорядника [PERSON] вбачається, що дерев'яна огорожа розташована на межі між земельними ділянками сторін є прогнилою. Друга половина огорожі, яка зроблена з кутників і арматури мають нахил в бік земельної ділянки позивача. Біля двох стовпиків є тріщини у бордюрі, які могли з'явитись від посадки грунту, оскільки біля самого бордюру розташовані грядки [PERSON] Сам факт зобов'язання комісії -відповідача [PERSON] приварити одну арматуру до кутника, а також висапати кропиву і почистити арматуру від политиці, щоб вона не доторкалась до огорожі, не може оцінюватись судом, як наявність у діях відповідача вини у її пошкодженні, оскільки із вказаного акту не вбачається з яких саме підстав комісія прийшла до такого висновку. 25 червня 2007 року по заяві позивача [PERSON] було створено комісію в складі : начальника відділу містобудування, архітектури та ЖКГ райдержадміністрації, начальника Підгаєцького районного відділу земельних ресурсів, головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури та ЖКГ, начальника районної інспекції ДАБК, помічника епідеміолога, сільського голови с. Сільце Підгаєцького району, сільського землевпорядника, з участю [PERSON] та [PERSON] Проведеним обстеженням не було виявлено фактів механічного знищення огорожі гр. [PERSON] Дана комісія вирішила, що фактів порушень із сторони [PERSON] по відношенню до [PERSON], стосовно огорожі останнього, не встановлено, а претензії позивача до [PERSON] є безпідставними. При цьому [PERSON], у разі незгоди з висновком вказаної комісії, було рекомендовано звернутись в суд. Встановлено, що позивачем акт комісії в судовому порядку оскаржено не було, що підтверджено в судовому засіданні. Комісією створеною за черговим зверненням позивача [PERSON], 08.08.2007 року було складено акт, із п.5 якого вбачається, що встановити причини та давність пошкодження огорожі (дерев'яної та металевої), встановленої позивачем, не вбачається можливим, а також не можливо визначити з чиєї вини на огорожі виникли пошкодження зазначені у п.4. Виходячи із позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, суд, вважає їх необгрунтованими та безпідставними, оскільки обов'язковою підставою для відшкодування матеріальної шкоди є вина її заподіювана. Проте, судом не здобуто, а позивачем не представлено будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у діях відповідачів вини у заподіянні шкоди майну громадянина [PERSON] Разом з тим, суд вважає, що самими відповідачами в судовому засіданні, доведено відсутність їх вини у заподіянні шкоди зазначеної позивачем, що є підставою для звільнення їх від відшкодування такої шкоди. За наведених вище обставин, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed