Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-12 00:00:00

В травні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що його було звільнено з почади помічника директора по господарській роботі Корчунецької загальноосвітньої школи інтернату І-ІІІ ступенів імені [PERSON] з підстав передбачених п.4 ст. 40 КЗпП за прогул без поважних причин. Вважаючи дане звільнення незаконним, [PERSON] оскаржив до суду, при цьому зазначив, що прогулу він не вчиняв, оскільки в той день їздив по потребам школи-інтернату в м. Хмельницький, крім цього його звільнення 13 березня 2010 року відбулося в той день, коли був відкритий листок непрацездатності, а тому просить його позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснивши, що [PERSON] було законно звільнено з роботи за вчинений ним 4 березня 2010 року прогул. Крім цього заявив клопотання про те, щоб відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстави пропущення ним строку для звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно наказу №38 від 13 березня 2010 року [PERSON] був звільнений з посади помічника директора по господарській роботі і 0,5 ставки техпрацівника зі згоди профспілкового комітету за здійснений 4 березня 2010 року прогул без поважних причин по п.4 ст. 40 КЗпП України. З пояснень учасників процесу та наявних у справі документів вбачається, що [PERSON] із змістом наказу був ознайомлений 13 березня 2010 року, однак підписувати його відмовився, про те, [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що він із наказом був ознайомлений 22 березня 2010 року та отримав його копію після виходу з лікарняного. Згідно листка непрацездатності серії АВЛ №014259 виданого Хмельницькою міською лікарнею [PERSON] хворів з 13 березня 2010 року по 21 березня 2010 року. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За вирішенням спору про звільнення, [PERSON] звернувся в суд 21 травня 2010 року, тобто поза межами строку передбаченого ст.233 КЗпП України. Враховуючи, що копію наказу про звільнення позивачем було отримано 22 березня 2010 року, місячний строк звернення до суду був пропущений. Клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду із обгрунтуванням поважності його пропуску з тих підстав, що через хворобу з 13 березня 2010 року по 21 березня 2010 року та намагання в позасудовому порядку вирішити трудовий спір про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу шляхом звернення до Управління освіти та науки Хмельницької обласної державної адміністрації, за письмовою рекомендацією якого від 12 квітня 2010 року він звернувся до суду із позовом, задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] не був позбавлений можливості протягом місяця, з дня отримання копії наказу про звільнення звернутися до суду за захистом своїх трудових прав, а позасудовий порядок вирішення трудових спорів про поновлення на роботі, чинним законодавством не передбачений. Відповідно до ч.1 п.2 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу. За наведених обставин суд не знаходить підстав для поновлення [PERSON] строку звернення до суду, а тому в задоволенні його позовних вимог слід відмовити з підстав пропуску зазначеного строку.

Outcome: dismissed