Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01.02.2008 року вона була зарахована до відповідача на посаду заступника головного бухгалтера. Строки виплати заробітної плати у відповідача встановлені 7 число місяця. Не дивлячись на це, за січень 2009 року вона до цього часу не отримала заробітну плату від відповідача. Сума її заробітної плати становить 1361 грн. 53 коп. Крім того, з 02.02.2009 року по 11.02.2009 року вона знаходилася на лікарняному, який також залишився без оплати. З 12.02.2009 року по 25.02.2009 року їй було надано частину щорічної відпустки за 2008 рік, яка теж залишилася неоплаченою. 27.02.2009 року в кінці робочого дня її сповістили про те, що вона звільнена з займаної посади з 02.02.2009 року, тобто під час знаходження на лікарняному. Копію наказу про її звільнення не надавали навіть на її вимогу, заяву про звільнення вона не писала, повідомляла відповідача письмово про необхідність усунути допущені ними порушення трудового законодавства, однак, це не було зроблено. За час роботи у відповідача вона не мала жодної догани, при прийомі на роботу особисто директору давала копію диплому про освіту, резюме. Враховуюче викладене, звернулася до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з доповненнями, уточненнями, просила їх задовольнити та скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача заробітну плату за січень 2009 року, компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов"язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошей окремими сумами щомісячно з обов"язковими нарахуваннями та відрахуваннями у всі соціальні фонди. Зазначила, що наказ про її звільнення було видано заднім числом, за час її роботи у відповідача вона не мала ніяких доган, при прийомі на роботу давала копію диплому про її освіту (з відзнакою) особисто директору, що не відповідає дійсності зазначеному відповідачем про те, що вона була звільнена внаслідок недостатньої кваліфікації. Зазначила, що нещодавно, в червні 2010 року під час розгляду справи, їй був направлений переказ суми 2012 грн. 05 коп., дані гроші вона не отримала оскільки сума більша ніж вказано в позові; вона не просила направляти борг поштою та тому, що в поштовому переказі зазначено відправником представника відповідача фізичну особу "[PERSON]І.", який їй не винен жодної гривні. Представник відповідача в дане судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, під розписку, про причини неявки суд не повідомив. В минулих судових засіданням при наданні пояснень по справі представник відповідача заперечував щодо позовних вимог. Пояснював, що позивачка була звільнена з посади на підставі доповідної записки перекладачки ПП "Досвід" [PERSON], в якій повідомлялося про те, що підприємство знаходиться під загрозою через те, що позивачка, якій було запропоновано очолити роботу головного бухгалтера [PERSON] (у якої захворіла мати, потребувала догляду) та підготувати до здачі необхідну поточну звітність, відмовилася це робити, посилаючись на те, що ця робота виходить за межі її посадових обов"язків. За це її було звільнено у зв"язку з невідповідністю займаній посаді, за ст.40 п.2 КЗпП України. Після звільнення позивачки підприємство залишилося без бухгалтерських спеціалістів, у зв"язку з чим заробітна плата працівникам за січень 2009 року була нарахована після прийому на роботу нового головного бухгалтера [PERSON] У зв"язку з цим позивачка при звільненні не отримала заробітну плату за січень 2009 року, яку вони згодні виплатити. Компенсацію за невикористану відпустку не була нарахована позивачці, оскільки вона відмовилася отримувати заробітну плату. Не заперечував, що позивачка писала заяву на відпустку на лютий місяць, давала лікарняний за лютий місяць, і ці документи були прийняті відповідачем. Не заперечував і того, що на дату звільнення позивачки належні при звільненні кошти не нарахували та не замовили в банку, причину пояснити не може. Наказ про покладення на позивачку обов"язків головного бухгалтера у зв"язку з хворобою головного бухгалтера [PERSON] не видавався, виконувати роботу головного бухгалтера пропонувалося позивачці усно. Директор ПП "Досвід" (відповідач) надавав в суді в минулих судових засіданнях аналогічні покази за участю перекладача. Допитана в суді в якості свідка [PERSON] показала, що вона працює у відповідача перекладачем. Доповідну записку на позивачку писала вона, по причині, що позивачка відмовилася від складання звітності, посилаючись на те, що це не входить у її обов"язки. Позивачці пропонували виплатити заробітну плату за січень 2009 року та компенсацію за невикористану відпустку, щоб вирішити спір мирно, однак вона відмовилася. Заробітну плату за січень 2009 року нарахували всім працівникам, в тому числі і позивачці, пізніше, коли прийняли нового бухгалтера [PERSON], компенсацію за невикористану відпустку позивачці не нараховано і по даний час. Допитана в суді в якості свідка [PERSON] показала, що вона працює у відповідача бухгалтером з березня 2009 року. [PERSON] нараховувала працівникам заробітну плату за січень, лютий місяці. Позивачці відпускні вона не нараховувала, це була вказівка директора, наказ про звільнення позивачки їй показали в березні 2009 року, повний розрахунок позивачці, що мала отримати остання ще під час її звільнення, вона не робила з часу, коли працює у відповідача і по сьогодні. Про те, що позивачці в березні вона нарахувала заробітну плату за січень, вона не повідомляла позивачку. Дану заробітну плату на депозит не клали, так як керівництво сказало не платити позивачці гроші. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, директора відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. В суді встановлено. що позивачка працювала у відповідача з 01.02.2008 року на посаді заступника головного бухгалтера згідно до наказу №8/100 від 31.01.2008 року. З 02.02.2009 року по 11.02.2009 року позивачка перебувала на лікарняному, що підтверджено листком непрацездатності, який 11.02.2009 року представник відповідача [PERSON], який працює у відповідача юристом, отримав від розпис. В цей же день даний юрист отримав від позивачки під розпис і її заяву про надання відпустки на 2 тижні з 12.02.2009 року по 25.02.2009 року. Недивлячись на дані документи, прийняті відповідачем в лютому місяці 2009 року, останнім було видано наказ про звільнення позивачки з роботи у зв"язку з виявленою її невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації п.2 ст.40 КЗпП України наказ №10/26 від 30.01.2009 року. Дані обставини дають суду підстави для сумніву, що наказ про звільнення позивачки був виданий саме 30.01.2009 року. Зміст наказу не відповідає вимогам законодавства, так як не вказано з якого числа звільнена позивачка, не вказано підставу. Пояснення сторони позивача стосовно того, що підставою для видачі наказу була доповідна записка [PERSON] від 27.01.2009 року, яка працює у відповідача перекладачем, судом не можуть бути прийняті до уваги, так як дану записку писала перекладач директора (який не володіє та не розуміє українську мову). Причина, викладена в даній записці, а саме відмова позивачки виконувати роботу за головного бухгалтера, не є підставою для звільнення позивачки за ст.40 п.2 КЗпП України, так як наказу про покладення обов"язків головного бухгалтера на позивачку відповідачем не видавалося, що не заперечувала сторона відповідача. Крім того, відмова від виконання роботи, яка не входить до обов"язків позивачки, як вказано в доповідній записці перекладача, та причина звільнення позивачки, яка вказана в наказі про звільнення недостатня кваліфікація, є зовсім різними обставинами. Таким чином, наказ про звільнення позивачки був виданий без належних підстав. Бездоказовим є і те, що позивачка мала недостатню кваліфікацію. До викладеного вище про те, дата видачі наказу про звільнення позивачки є сумнівною, слід додати наступне. До справи надано наказ про звільнення головного бухгалтера [PERSON], який датований 01.01.2009 року, № наказу 10/28. Дата звільнення 1 січня є незаконною вихідний день, номер даного наказу, який по даті є раніше виданий ніж наказ про звільнення позивачки, є більший, ніж стосовно позивачки (звільнення позивачки наказ від 30.01.2009 року №10/26, звільнення [PERSON] наказ від 01.01.2009 року №10/28). Сторона відповідача не заперечує того, що з наказом про звільнення позивачку не було ознайомлено під розпис. Зазначене, що позивачка відмовилася це робити, не доведено в суді жодним доказом. Відсутні навіть посилання сторони відповідача на те, що позивачці пропонували ознайомитися з даним наказом вже в лютому місяці, коли вона здавала лікарняний та заяву на відпустку, які під розпис були прийняті стороною відповідача. В день звільнення з позивачкою не було проведено повного розрахунку всіх належних їй сум, в тому числі і заробітна плата за січень 2009 року, і дану обставину не заперечує сторона відповідача. В березні місяці 2009 року новий головний бухгалтер [PERSON], по спливу двох місяців після звільнення позивачки, також не здійснила виплату чи навіть нарахування всіх належних позивачці сум. Як пояснила [PERSON] в суді, вона цього не робила за вказівкою керівництва. Відповідно до ст.40 п.2 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Як зазначалося вище по даній справі відсутня жодна підстава чи доказ того, що у позивачки була виявлена невідповідність займаній посаді чи недостатня кваліфікація. Крім того, даною статтею передбачено, що звільнення за п.2 допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Дані вимоги також відповідачем не виконувалися. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок а також копію наказу про звільнення з роботи. Статтею 116 КзпП України також встановлено, що в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі суми, що належать йому від підприємства. По даній справі встановлено, що дана вимога законодавства відповідачем також не була виконана. Була порушена і вимога ст.115 КЗпП України щодо виплати заробітної плати позивачці за січень 2009 року. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При цьому одночасно вирішується питання про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Всі викладені вище факти, обставини свідчать про те, що позивачка була звільнена з займаної посади незаконно; при звільненні не отримала належні їй суми; не отримала заробітну плату за січень 2009 року; не була ознайомлена з наказом про звільнення; після звільнення позивачка не працювала, доходів не отримувала, що підтверджено листом. Середня заробітна плата позивачки становить 1375 грн. Враховуючи період з часу звільнення 01.02.2009 року по день постановлення рішення суду 19.08.2010 року, та розмір середньомісячного заробітку позивачки, слідує, що сума за час вимушеного прогулу становить 25 647 грн. 51 коп. Час вимушеного прогулу є більшим ніж рік. Враховуючи те, що тривалий розгляд справи був з вини сторони відповідача, тому суд вважає, що сума середнього заробітку має бути виплачена за весь період з часу звільнення по час постановлення рішення. Стягнення підлягає і заробітна плата позивачки за січень 2009 року в розмірі 1361 грн. 55 коп., сума якої стороною відповідача не оспорюється. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, враховуючи дану категорію справи, з відповідача мають бути стягнуті судові витрати судовий збір у розмірі 270 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved