Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з вказаним позовом в суд і просить поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів з 09.07.2007 року; визнати відмову відповідача щодо виплати їй щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" протиправною; зобов'язати відповідача нарахувати їй зазначену допомогу та забезпечити її виплату за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 01 вересня 2010 року, з подальшими щомісячними виплатами. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач мав виплачувати їй, як дитині війни, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" щомісячну соціальну допомогу до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В порушення вимог вказаного закону відповідач в 2007 році цієї допомоги не виплачував взагалі, а в 2008, 2009, 2010 роках виплачував не в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав посилаючись на те, що до 2008 року не було визначено порядку призначення та виплати державної допомоги дітям війни. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" проводиться з Державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного фонду. Вважає, що визначений ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" розмір мінімальної пенсії за віком для нарахування державної допомоги до пенсії застосовуватися не може. Окрім зазначеного відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що після внесення змін до ст.6 закону "Про соціальний захист дітей війни" попередній зміст статті після визнання внесених змін неконституційними не був відновлений, а отже порядок обчислення підвищень до пенсії залишився не врегульованим. Виходячи із зазначеного вважає, що дані правовідносини мають регулюватися постановами Кабінету Міністрів України, в яких є обмеження щодо їх застосування при визначені певних виплат та наполягав на застосуванні судом строку позовної давності. З пояснень позивачки, представника відповідача та досліджених матеріалів справи судом встановлено, що Управління Пенсійного фонду України у м. Переяславі-Хмельницькому Київської області призначило позивачці [PERSON] з 22.07.1994 р. довічно пенсію за віком, що підтверджується виданим їй посвідченням № 108866. Відповідно до запису в пенсійному посвідченні позивачка є дитиною війни. З наданої позивачеві відповіді від 26.08.2010 року № 145/Д-01 та довідки від 26.08.2010 р. № 628 вбачається, що з 22 травня 2008 року їй призначена та виплачується надбавка як дитині війни. З травня по червень 2008 р. надбавка виплачувалася позивачеві в розмірі 13,96 грн., з червня по липень 2008 року - 48,10 грн., з липня по вересень -48,20 грн., з жовтня 2008 року по даний час - 49,80 грн. Розрахунок надбавки відповідач проводив відповідно до пп.2 п.41 розділу П Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а після визнання вказаних положень закону неконституційним, - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №530 - в. розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами суд дійшов до висновку, що дані правовідносини слід регулювати ст.ст. 3,6,7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (закон 2195-1У від 18.11.2004 р.), ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (закон №1058-1У від 09.07.2003 р.), законом "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. № 107-VI . Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", який набув чинності з 01.01.2006 р., дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. В частині 2 ст.3 цього закону встановлено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані Іншими нормативно-правовими актами. Виходячи з положень ст.6 вказаного закону саме відповідач мав зробити перерахунок пенсії відповідно до норм чинного законодавства, оскільки ним призначена і виплачується пенсія позивачеві . Відповідно до ст.28 Закону України №1058-1У від 09.07.2003 р., мінімальний _ розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Суд вважає, що при обчисленні підвищення до пенсії застосуванню підлягає саме мінімальний розмір пенсії визначений цим законом, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком. У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, відповідно до ст.6 Закону 2195-1У від 18.11.2004 р., підвищується розмір пенсії. Дія положень ст.6 Закону 2195-1У від 18.11.2004 р. була зупинена законом від 20.12.2005 №3235-1V і відновлена законом №3367 від 19.01.2006 р. З 01.01.2007 р. дія цієї норми була зупинена законом від 19.12.2006 р. № 489-У, який у ст. 111 на 2007 рік визначив новий порядок виплати пенсій дітям війни - у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду від 09.07.2007 р. за № 6-рп/2007 вказані положення закону від 19.12.2006 р. № 489-У визнані неконституційними. Законом України від 28.12.2007р. № 107-VI внесені зміни до ст. 6 Закону 2195-1У від 18.11.2004 р., які мали діяти протягом 2008 року, згідно з якими "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів". Рішенням Конституційного суду від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 вказані зміни визнані неконституційними і таким чином попередня редакція ст.6 закону 2195-1У від 18.11.2004 р. відновлена. На підставі вказаних норм чинного законодавства суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідач зобов'язаний виплачувати підвищену пенсію позивачеві з 01.01.2008 р, з урахуванням положень ст. 111 закону від 28.12.2007 р. № 107-VI за період з 01.01.2008 р. до 22.05.2008 р., що він і виконував. За періоди з 19.01.2006 р. до 31.12.2006 р, з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по даний час відповідач мав нарахувати та виплачувати позивачеві надбавку до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону № 1058-1У від 09.07.2003 р. відповідно до ст.6 закону №2195-1У від 18.11.2004 р. Отже відмова відповідача зробити перерахунок пенсії позивача за вказані періоди із урахуванням положень ст.6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" є неправомірною. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. З врахуванням викладеного, суд дійшов до переконання, що в даному випадку має застосовуватися загальний (трьохрічний) строк позовної давності, в межах якого позивачем заявлені вимоги. Таким чином позовні вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачені суми підвищень до пенсії підлягають частковому задоволенню за період з 02.09.2007 р. до 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. до 01.09.2010 р. Вимога позивача щодо зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати соціальну допомогу як дитині війни в розмірі встановленому законом, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд І вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На час розгляду справи будь-які докази про порушення прав позивача відповідачем в майбутньому відсутні. В разі їх порушення позивач може звернутися за їх захистом до суду. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві з відповідача. На підставі ст.ст.3,6,7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України",

Outcome: partial