Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Позивачка 07.06.2010 року звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 29.12.2006 року по 28.07.2009 року вона працювала директором Військового радгоспу Таврійський. При звільненні з посади позивачці не виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час та компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 35353,22 грн. Незважаючи на неодноразові вимоги позивачки, зазначені кошти відповідачем не виплачені, тому просила, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та середній заробіток за весь час затримки з 28.07.2009 року по день фактичного розрахунку в сумі 37390,02 грн. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачкою не отримано спірні кошти з власної вини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли трудові правовідносини,які регулюються положеннями КЗпП України. Судом встановлено, що з 29 грудня 2006 року по 28 липня 2009 року позивачка працювала на посаді директора Військового радгоспу "Таврійський", що підтверджено копією наказу Міністерства оборони України № 227 від 15.05.2009 року (а.с.5-6), копією контракту № 7 від 29 грудня 2006 року (а.с.7-11), копією трудової книжки позивачки (а.с.22), копією наказу про звільнення позивачки № 14\\к від 28 липня 2009 року. При звільненні позивачці не була виплачена заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку, що підтверджено довідками Військового радгоспу "Таврійський"№ 49 від 06 квітня 2009 року (а.с.17), № 122 від 07 липня 2010 року (а.с.23). Згідно зі ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. В силу ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред ' явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Так як даних вимог закону відповідач не дотримався, то позов про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації на невикористану відпустку підлягає задоволенню. За змістом ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, відповідач повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми , суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення. Виходячи з викладеного, суд вважає, що на користь позивачки слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних сум за період з дня звільнення, тобто з 28 липня 2009 року, по день винесення рішення, тобто по 06 вересня 2010 року, всього за 290 робочих днів. Згідно з довідкою ДП "Таврійське", середньоденний заробіток позивачки складає 142,71 грн. (а.с.18). Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати складає : 142,71 грн.* 290 днів= 41385,90 грн. Посилання представника відповідача на відсутність його вини у неотриманні позивачкою належних їй до виплати коштів є необгрунтованими, тому судом до уваги не беруться. На підставі ст.ст.81,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved