Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття та кошти на себе, як на матір, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 30.08.2010 р. та на 13.09.2010 р., будучи сповіщений належним чином, не з'являвся, про причину неявки, суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Під час розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження сина [PERSON], 12.07.2009 р., згідно якого батьком неповнолітнього є відповідач у справі; копія паспорта громадянки України на ім'я [PERSON] - [INFO]; довідка Виконавчого комітету Нагірненської сільської ради Ренійського району від 24.06.2010 р. про те, що на утриманні [PERSON] знаходиться її син [PERSON]; довідка Виконавчого комітету Нагірненської сільської ради Ренійського району від 24.06.2010 р. про склад сім'ї [PERSON]; довідка Виконавчого комітету Нагірненської сільської ради Ренійського району від 24.06.2010 р. за місцем мешкання [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] - [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення сином повноліття та кошти на себе, як на матір, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 лютого 2009 р. вона з відповідачем зареєстрували шлюб.12.07.2009р. від шлюбу народилася дитина - син [PERSON], батьком якого є відповідач. Після народження дитини сімейні відносини зіпсувалися, з приводу різних непорозумінь, виникали суперечки, сварки, втратилися почуття любові, виявилося несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. Сторони подружніх відносин не підтримують з11.01.2010р. проживають окремо один від одного. З моменту розпаду сім'ї відповідач матеріально сина не забезпечує, хоча згідно із законом як батько зобов'язаний це робити. Вданий час дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча працює і має таку можливість. Позивачка у нинішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, ніде не працює, інших доходів не має, а державна допомога, що сплачується на дитину, є недостатньою для утримання сина та його виховання. Таким чином, позивачка та малолітня дитина потребують матеріальної допомоги відповідача, яку позивачка і просить стягнути. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на себе, як матір, до досягнення сином 3 років обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася. її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки позивачка зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляє, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Ст. 84 СК України встановлено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісного сина не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін (позивачка не має змоги працювати, не має додаткових доходів; відповідач працює, мешкає окремо, додаткових витрат на утримання родини не несе) і інтереси дитини, задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі. З урахуванням положень ст. 235 ч. 8 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Стаття 113 СК України, передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. У своїй заяві від 13.09.2010 р. позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем, залишити за нею прізвище «Семенова». Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved