Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувшись із позовом до суду просить визнати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] недійсним, яким його мати [PERSON] заповідала 07 листопада 2008 року [PERSON] своє майно на випадок смерті та усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] згідно з п. 5 ст. 1224 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовував тим, що його мати страждала фізичними вадами та тяжко хворіла. На час складання заповіту мати була у безпорадному стані, а тому складний заповіт не можу бути дійсним, а [PERSON] повинна бути усунена від права на спадкування. Позивач подав до суду уточнення до позову в яких вказав, що у його матері був психічний розлад здоровя, від чого вона в 1998 році перебувала на стаціонарному лікуванні в центрі психічного здоровя населення. В жовтні 2008 році вона стала вести себе неадекватно, неодноразово залишала включеним газ, двічі за жовтень уходила із дому без попередження, а тому позивачу доводилося її шукати. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що позовні вимоги та обгрунтування позовних вимог він підтримує повністю. Вказав, що його племінниця скористалася безпорадним станом його матері, коли та була в неї, та склала заповіт. Мати на той час хворіла, в неї загострилася хвороба, в жовтні місці вона 2 рази уходила з дому, але він її повертав. Він її добре розумів, вони спілкувалися жестами, оскільки вона була глухонімою із дитинства. Мати в 1998 році лікувалася в психоневрологічному диспансері, перебувала на обліку у лікаря психіатра. Крім того, лікувалася в кардіологічному відділенні в 2008 році, їй було поставлено діагноз - пухлина головного мозку. Враховуючи викладене, вважає, що складання заповіту не було добровільним, так як мати хворіла, попередньо не виявляла наміру складати заповіт на онуку. Просив суд позов задовольнити, визнати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] недійсним, яким його мати [PERSON] заповідала 07 листопада 2008 року [PERSON] своє майно на випадок смерті та усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] згідно з п. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення. В судовому засіданні вказала, що постійно допомагала своїй бабусі [PERSON], коли та була немічна. Постійно допомагала їй, доглядала її, коли вона перебувала у неї вдома з 05 листопада 2008 року по 13 листопада 2008 року. В цей період вона викликала їй швидку медичну допомогу, так як бабуся скаржилася на погіршення здоровя, щодо складання заповіту зазначила, що їй та її близьким родичам було відомо, що бабуся має намір скласти заповіт на ім'я своєї онуки. [PERSON] просила її завести до нотаріуса для складання заповіту, однак у звязку із важким станом здоровя [PERSON] запросила нотаріуса, сурдоперекладача та двох свідків до себе до дому. 07 листопада 2008 року [PERSON] було складено заповіт. [PERSON] на час складання заповіту будь- яким психічним захворюванням не страждала. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] вказала, що при посвідченні заповіту Мацеряк підписалася самостійно. Вона сиділа на дивані і досить жваво з допомогою сурдоперекладача розмовляла. Нею було виконано всі процедури, які вимагаються відповідно до законодавства для посвідчення заповітів, які складаються особами із вадами. Свідок [PERSON], сурдоперекладач, суду показала, що знала [PERSON] з 1973 року, так як із нею постійно спілкувалася. Вона часто приходила до них в спілку глухих. Вона часто хворіла, однак все добре розуміла та вміла читати. Останній раз я її бачила осінню, як та прибігла до нас і повідомила, що втікла від сина, бо боїться його, сказала, що жаліє про те, що не переписала свою частку квартири для онуки. Під час підписання заповіту, я була присутня в квартирі онуки [PERSON]. Прийшовши до неї, запитала, як та себе почуває, вона відповіла, що їй важко, має намір подарувати квартиру своїй онуці. При складанні заповіту вона розуміла значення своїх дій та була адекватною. Вона постійно розказувала, що у неї все життя на нервах, що син хворіє на епілепсію. Свідок [PERSON], працююча сімейним лікарем поліклініки № 3, суду показала, що вона памятає померлу та її сина, оскільки часто приходила до неї. Вона часто хворіла, на прийом приходила із сином. Останній раз бачила її десь в лютому-березні 2009 року. Її викликав до матері син з приводу болі в голові, запаморочення, відмова від їжі, слабкість в лівій половині тіла. Вона запитала, чи впізнала хто прийшов, [PERSON] кивнула головою. Останні місяці була лежачою, самостійно не могла пересуватися. Відносини між сином та матірю були нормальні. Свідок [PERSON] суду показала, що була присутня при складанні заповіту. В дома у [PERSON] була бабуся, нотаріус, свідок, відповідач та перекладач. Нотаріус спілкувалася із заповідачкою через перекладача. Свідок [PERSON] суду показав, що відносини між бабусею та відповідачкою були добрими, вона весь час доглядала за нею. Він з бабусею спілкувався жестами, він її добре розумів, вона казала йому, що має намір переписати квартиру на онуку. Вона адекватно все розуміла. Конфлікти із сином у неї були постійно, але про це він знає через сестру. Бабуся не хотіла, щоб її син щось успадкував після її смерті. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суд показав, що на підставі наявних матеріалів не можливо встановити здатність [PERSON] усвідомлювати свої дії та керувати ними під час складання заповіту 07 листопада 2008 року. Щодо того чи була [PERSON] на обліку, вказав, що вона на обліку перебувала, але була знята із обліку ще в 2005 році. В картці не представлено даних, які можуть підтвердити психічний розлад здоровя померлої. Погіршення стану здоровя - це є соматична хвороба, а не погіршення психічного стану. З показів свідків та інших осіб та матеріалів справи вбачається, що на момент складання заповіту не витікає факт будь-яких психічних порушень. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] померла 02 березня 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть 1-ГЮ № 074651, яка 07 листопада 2008 року склала заповіт на імя [PERSON], [INFO], який був складаний в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], сурдоперекладача [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно із ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Суд критично оцінює пояснення позивача про те, що його мати перебувала у хворобливому стані, стан її здоровя на час складання заповіту погіршився, та вона перебувала у безпорадному стані, що виключає дійсність заповіту, так як вказані обставини не підтверджують того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до висновків акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 24-31 травня 2010 року № 145/10 на підставі вивчення матеріалів цивільної справи, медичної документації, діагностувати психічний стан [PERSON], [INFO], станом на 07 листопада 2008 року та прийняти експертне рішення не представляється можливим. Суд ставить під сумнів посилання позивача на те, що мати страждала фізичними вадами - була інвалідом з дитинства, була глухонімою, довгий час страждала від тяжкої хвороби, у неї було встановлено атеросклеротичний кардіосклероз, органічне ураження головного мозку, від чого постійно страждала від сильного головного болю, що призвело до не усвідомлення [PERSON] своїх дій і неможливості ними керувати, на підтвердження своїх висновків про відсутність у [PERSON] у момент складання оспорюваного заповіту вільного волевиявлення та відповідності волевиявлення її внутрішній волі. Враховуючи, покази відповідача, третьої особи, свідків, суд дійшов до висновку, що на момент складання заповіту, 07 листопада 2008 року, [PERSON] була адекватною, могла спілкуватися, жодного тиску на неї не чинилося і вона не перебувала у безпорадному стані, а погіршення стану її здоровя в даний час стосувалося не психічного стану її здоров'я. Інших доказів, які підтверджують чи дають можливість встановити не усвідомлення особою заповідачем значення своїх дій позивачем не надано. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування згідно п. 5 ст. 1224 ЦК України то вказане правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, спірні правовідносини випливають із спадкування за заповітом, а тому положення ст.. 1224 ЦК України на вказані правовідносини не поширюється, а тому в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed