Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому, зазначаючи про порушення її прав, наданих ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», просила визнати дії відповідача протиправними, зобовязати нарахувати та виплатити їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії за період з 01.01.2009 р. по 30.06.2010 р. До суду позивач не зявилась, направивши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову, до суду направив заяву про розгляд справи у відсутність свого представника. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на обгрунтування заявлених вимог та заперечень проти позову, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів: Судом встановлено, що [PERSON] надано статус «Дитина війни», що не заперечується сторонами по справі та доводиться копією пенсійного посвідчення позивача з відповідною відміткою. Відповідний статус позивача надавав їй право на щомісячне підвищення пенсії у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (далі - Закон), що набрав чинності з 1 січня 2006 року. Згадана норма встановила для осіб, що мають статус «дитина війни» підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, що на разі заперечується відповідачем. Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку слід до них застосувати, суд наголошує про наступне: Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено на 2007 рік, а підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено у новій редакції, згідно з якою розмір підвищення пенсії дітям війни визначався надбавкою, встановленою для учасників війни. Проте, в зв'язку із визнанням рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008\~(справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) неконституційними положень пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положень пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", дію статті 6 в редакції Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV було відновлено. Відповідно до положень ст.ст. 68,124, 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Закони та інші правові акти Верховної Ради України, що визнані такими, що не відповідають Конституції (неконституційними), втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення. Для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення. Отже, виходячи із приписів частини 2 статті 152 Конституції України, дати ухвалення рішення Конституційним Судом України, та у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 р. за № 121/2001 та Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. за № 8-2, зареєстрованого\~в\~Міністерстві юстиції\~України 21\~травня\~2002 р. за № 442/6730, Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську Полтавської області повинно було нараховувати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протягом періоду з 01.01.2009 р. до 30.06. 2010 року включно, що відповідачем здійснено не було. Відповідно до частини 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати дітям війни 30% доплати до пенсії та поклала виконання даного обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що утворюють систему органів Пенсійного фонду України, доводи представника відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни та відсутності відповідних бюджетних асигнувань, не приймається судом до уваги, оскільки ці обставини не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої статтею 46 Конституції та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року № 2195-IV. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначено лише абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Наявність норми про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом (ч. 3 ст. 28), та відсутність іншого нормативно-правового акту, який визначав би розмір мінімальної пенсії за віком, є підставою для застосування судом при розгляді даного цивільно-правового спору аналогії закону на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України. Отже, виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд наголошує про наступне: Відмовляючи [PERSON] у нарахуванні та виплаті протягом періоду з 01.01.2009 р. до 30.06.2010 року включно щомісячного підвищення пенсії у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такого рішення протиправним та зобовязання УПФУ в м. Комсомольську провести перерахунок та після його проведення виплатити різницю в отриманій та перерахованій соціальній допомозі є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. Питання щодо розподілу судових витрат вирішене судом відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved