Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

В березні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку. В позовній заяві зазначено, що відповідно до письмового договору купівлі - продажу, від 28 березня 1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Загороднюк Л.К., зареєстрованого в реєстрі за №164 (сто шістдесят чотири), позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] За даним будинком для його обслуговування закріплена земельна ділянка, розміром 0, 100 га, але останній не може належним чином оформити право власності на обумовлену земельну ділянку, оскільки згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 08 травня 1994 р. її власником вказаний [PERSON]. При зверненні до Вознесенської міської Ради Миколаївської області з даного приводу, позивачу було рекомендовано вирішити вказане питання шляхом звернення до суду або шляхом укладення цивільно - правової угоди. Посилаючись на неможливість оформлення земельної ділянки у Вознесенському міському відділі земельних ресурсів та норми Земельного кодексу України, що діяв на час укладення договору купівлі - продажу, якими передбачено, що при переході права власності на будівлі та споруди разом з цими об'єктами переходить в розмірах, передбачених ст.67 ЗК України (в редакції 1991 р.) і право власності на земельну ділянку без зміни цільового призначення, позивач просив позов задовольнити. Також, позивач просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу - Договору купівлі - продажу, посвідченого 28 березня 1996 р., Загороднюк Л.К., приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №164 (сто шістдесят чотири), посилаючись на помилкове написання у вказаному документі його по батькові [PERSON] замість правильного [PERSON]. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2010 р. до участі по справі в якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено відділ Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від ЗО червня 2010 р. залучено до участі у справі за позовом [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку [PERSON], в якості правонаступника [PERSON], який помер [INFO] р. в с. Ьурилове Кривоозерського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Представник третьої особи без самостійних вимог - Відділу Держкомзему у місті Вознесенську Миколаївської області, в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] проти цього не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається з договору купівлі - продажу, посвідченого 28 березня 1996 р. Загороднюк Л.К., приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №164 (сто шістдесят чотири), а також довідки Комунального підприємства „Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" за №496 від 01 вересня 2010 р, житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві власності. Проте, у вищевказаному правовстановлюючому документі на обумовлений житловий будинок була допущена помилки в написанні по батькові позивача, а саме: замість [PERSON], як зазначено в паспорті останнього, помилково записано [PERSON]. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Разом з тим, факт належності вказаного правовстановлюючого документа [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні відповідно до оглянутих в судовому засіданні доказів: копії довідки Форми - 1, відповідно до якої [PERSON], [INFO], був виданий 08 грудня 1997 р. Вознесенським МРВ УМВС України [NUMBER]; довідки СГІРФО Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області (Форми -1). відповідно до якої [PERSON], [INFO], був виданий 01 січня 1980 р. Вознесенським ВВС паспорт, серія [NUMBER] копії свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] виданого 23 листопада 1974 р. Вознесенським райвідділом ЗАГС Миколаївської області, відповідно до яке' [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], шлюб зареєстрований 23 листопада 1974 р., актовім запис №398; копії свідоцтва про народження [PERSON], серія [NUMBER] виданого 18 березня 1978 р. Воронівською сільською Радою Вознесенського райок. Миколаївської області (де в графі батько на російські мові вказаний [PERSON]); Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для позивав юридичне значення, оскільки необхідно для вирішення питання оформлення права власно:- на земельну ділянку, тому вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнання за ним права власності земельну ділянку, суд виходить з наступного. 28 грудня 1993 р. рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської Ра:. №301 „Про розгляд заяв громадян на будівництво, оформлення правовстановлюючих докумен* = та упорядкування землекористувань в індивідуальному секторі", громадянину [PERSON]. Івановичу було передано в приватну власність земельну ділянку площею 1 000 кв.м., для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] На підставі вказаного рішення №301 від 28 грудня 1993 р. [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. З копії актового запису про смерть №20 від 09 жовтня 2007 р., складеного Бурилівською сільською Радою Кривоозерського району Миколаївської області вбачається, що [INFO] р. в с. Бурилове Кривоозерського району Миколаївської області помер [PERSON]. З фотокопії спадкової справи встановлено, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом подачі до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 03 жовтня 2008 р. відповідачка [PERSON] отримала в Кривоозерській державній нотаріальній конторі Миколаївської області свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст.55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь - які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Відповідно до вимог ст.ЗО ЗК України (в редакції 1991р.) при переході права власності громадян на житловий будинок, господарські будівлі та споруди до іншої особи разом з цими об'єктами переходить в розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу і право власності на земельну ділянку без зміни цільового призначення. В п.п.„г" п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16 квітня 2004 р., роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно - правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.ЗО ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Наведене свідчить про те, що [PERSON] на законних підставах набув права власності на вищевказану земельну ділянку, але не посвідчив належним чином це право та не отримав на це Державний акт, продовжуючи фактично користуватися земельною ділянкою на даний час. Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку є вірним і може бути застосований судом, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати з інформаційно - технічного забезпечення судового процесу, пов'язаних з розглядом цивільної справи, сплачено при подачі позовів до суду.

Outcome: approved