Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 09.08.2010 року року, в якому просить визнати формулювання про звільнення з роботи невірним та не відповідним діючому законодавству зобовязанням відповідача про зміну формулювання причини звільнення та зобовязання відповідача видати дублікат трудової книжки та здійснити виплату середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу з 02.08.2010 року по час винесення рішення по суті. В судовому засіданні позовні вимоги підтримані у повному обсязі з посиланням на їх письмове викладення та надання доказів у справі у вигляді копії трудової книжки, копії трудового договору, копії паспорта та коду позивача . Як підстави своїх вимог позивач та особа, яка надає йому правову допомогу, вказали, що позивач прийнятий на роботу до відповідача на підставі письмового трудового договору № 12151000114 від 07.07.2010 року. 31 липня 2010 року відповідач посилав його до міста, давши ряд доручень та грошові кошти, який той повернув за мінусом коштів, витрачених на придбання необхідних товарів. Через дейкий час відповідач подзнов позивачу додому та звинуватив його в тому, що не вистачає в повернутій різниці коштів з суми 2500 гривень даних більше цієї суми у розмірі 50 гривень, на що позивач відповів, що цих коштів працедавець йому не давав та не перерахував коштів під час повернення їх йому у його присутності. На наступний день позивач дізнався, що гр. [PERSON] йому не довіряє і буде звільняти з роботи як особу, здатну до крадіжок за ст. 41 ч. З КзПП України. В понеділок 02.08.2010 року обіцянку відповідач виконав, звільнив його з роботи за ст. 41 п. 2 КзПП та зареєстрував це в Біловодському РЦЗ, про що проставив свій підпис і сам [PERSON]. Окрім того, відповідач забрав з автомобіля водійське посвідчення позивача, але вимог про його витребування заявлено не було. В судовому засіданні позовні вимоги збільшеними не були, підтримані у повному обсязі в редакції від 09.08.2010 року . Відповідач в собі приватного підприємця гр. [PERSON] в підготовчій частині судового засідання позовні вимоги визнав частково , висловивши свої сумніви щодо правильності зазначення підстав для звільнення позивача, в іншій частині не визнавав. Після оголошення перерви для можливого примирення сторін відповідач позовні вимоги не визнав повністю та вказав, що звільнення він провів у відповідності до вимог закону. В своїх запереченнях відповідач послався на те, що позивач гр. [PERSON] не завжди добросовісно виконував свої обовязки водія, міг не зявитися на роботу , посилаючись на наявність залишкового стану алкогольного спяніння, також використовував належний відповідачу автотранспорт, яким позивач керував на підставі чотирьох виданих на його імя довіреностей, в особистих цілях, не надавав чеків про використання горючо - мастильних матеріалів, взагалі вільно встановлював собі вихідні, тому у відповідача були всі підстави висловити позивачу недовіру та звільнити його за його ж згодою, про що свідчить наявність його підпису у трудовому договорі, за ст. 41 ч. 2 КзПП України за недовіру. Також [PERSON] пояснював , що він умисно дав позивачу на 50 гривень коштів більше, щоб перевірити позивача на чесність, але той його довіря не оправдав, повернув решту без врахування цієї суми. В судових дебатах відповідач зайняв дещо нетверду позицію щодо позовних вимог в частині звільнення за недовіру , але в цілому просив суд їх відхилити. Третя особа в судових дебатах висловила позицію щодо недостатності доказів для звільнення відповідача за недовірою, посилаючись на відсутність звернення з заявою відповідача до правоохоронних органів та інших письмових доказів, в цілому вирішення справи віднесла на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, гр. [PERSON]В.„ відповідача, представника третьої особи, свідків гр. [PERSON] та [PERSON]О, свідка [PERSON]П, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно даних трудової книжки, позивач працював у відповідача з 08.07.2010 року по 31.07.2010 року, був звільнений за ст.. 41 п. 2 КзПП , тобто винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника. Але , виходячи з усіх добутих доказів у справі, , відповідач не довів суду, що позивач гр. [PERSON] давав йому підстави для звільнення саме за ст. 41 ч. 2 КзПП України, оскільки даних про звернення відповідача до правоохоронних органів не має, актів про недостачу товарно - матеріальних цінностей також не має, не має навіть даних про передачу коштів відповідачем позивачу у будь - якій сумі для закупок товарів , та розписок чи інших письмових доказів про розмір коштів , отриманих від [PERSON] роботодавцем при виникненні конфлікту, тому говорити про наявність будь - підстав для звільнення позивача за ст.. 41 ч. 2 КзПП України не має сенсу за відсутністю доказів. За вищевикладених обставин підлягають задоволенню і інші позовні вимоги, бо вони автоматично витікають із пункту першого заявленого позову, але суд приходить до висновку про необхідність формулювання підстави для задоволення позову за п.1 позовних вимог як визнання дій відповідача щодо звільнення за ст. 42 п.2 КзПП України як незаконної, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за мінусом сум, які підлягають стягненню з позивача як загальнообовязкових платежів, а іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того, пояснення свідків гр. [PERSON] та [PERSON] також не можуть бути взятими до уваги з тих причин, що ними не наведені конкретні факти фіксації доводів відповідача у встановленому законом порядку його начебто недостойної поведінки та порушень трудової та фінансової дисципліни , яка могла б бути причиною звільнення позивача, але вже з інших, відмінних від спірних, підстав. Свідок гр. [PERSON] суду пояснила, що при реєстрації даних у договорі при реєстрації його розірвання була допущена технічна помилка, тому суд бере до уваги факт розірвання трудового договору під номером та від дати, зафіксованої у трудовій книжці позивача, бо цих встановлених обставин ніхто не спростував і не спорив. Також вона суду пояснила, що на прохання відповідача вносила відповідні записи до трудової книжки позивача про підстави та дату його звільнення, особисто завіривши всі ці дані печаткою. При винесенні рішення на користь держави з відповідача підлягає стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 37 гривень та 8,50 гривень на користь позивача судового збору . На підставі викладеного та

Outcome: partial