Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернулася до суду до [PERSON] з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві "власності належить житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2 вулиця, 2 провулок №6, на підставі договору купівлі-продажу № 20914 від 16 липня 1997р., якийбув оформлений на Одеській товарній біржі /далі ОТБ/. При укладенні договору купівлі-продажу № 20914 від 16 липня 1997р. всі істотні умови угоди були сторонами дотримані, розрахунок за придбаний житловий будинок був виконаний у повному обсязі до підписання договору. 29 серпня 1997р. на підставі вказаного договору за позивачкою було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок в КП «ОМБТІ та РОН», після чого вона вселилася та зареєструвалася у ньому, та проживає там по теперішній час. На її імя був оформлений технічний паспорт на житловий будинок від 09.01.2009р. При чому, вона сплачує комунальні послуги, несе затрати по його утриманню, тобто фактично володіє та користується житловим будинком, який належить їй на праві власності. Колишній власник [PERSON] після укладення договору купівлі - продажу виселився та був знятий з реєстраційного обліку за місцем знаходженням зазначеного будинку. Позивачка вважає себе добросовісним набувачем і відповідно власником зазначеного житлового будинку, яким може розпоряджатися на власний розсуд. На даний час позивачці стало відомо, що при укладанні ними вищевказаного договору купівлі-продажу була порушена форма угоди, оскільки зазначений договір не був нотаріально посвідчений. Тому просила суд визнати договір купівлі-продажу №20914 від 16 липня 1997р. дійсним та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. Змінивши позовні вимоги позивачка посилаючись на те, що колишній власник [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаного будинку від 16.07.1997р за № 20914, просила суд визнати дійсним вищевказаний договір зареєстрований на Одеській товарній біржі, згідно якого [PERSON] придбала у [PERSON] у власність житловийбудинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2 вулиця, 2 провулок №6. У судовому засіданні позивачка просила суд, розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у звязку з неявкою відповідача в судові засідання, підтримала доводи позову у повному обсязі і просила суд постановити рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення /а.с.34,39/ Представник Одеської товарної біржі в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення, причини неявки суду не сповістив /а.с.32,41,52,53/. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачці, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року до правовідносин, які виникли до 01.01.2004 року застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Купівля-продаж житла є договірним зобовязанням і регулюється правилами цивільного законодавства. Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з однієї сторони, і відповідач [PERSON], з іншої, 16 липня 1997р. уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2 вулиця, 2 провулок №6, який складався з двох жилих кімнат заг.пл. 14,6 кв.м., 19,9 кв.м., веранди заг.пл. 21,5 кв.м., тамбуру заг.пл. 1,6 кв.м., загальною площею 57,6 кв.м., у т.ч. житловою площею 34,5кв.м., що підтверджується технічним паспортом на будинок від 28.05.1992року /а.с.46/. Крім житлового будинку під літ. «А» на земельній ділянці площею 538 кв.м., знаходилися літня кухня під літ. «Б», уборна під літ. «В». Договір був оформлений на Одеській товарній біржі, без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, під реєстраційним №20914 від 16.07.1997 року /а.с.7-9/. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 16.07.1997 року житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2 вулиця, 2 провулок №6 належав на праві власності [PERSON], тому відповідно до ст.225 ЦК УРСР він вправі був здійснювати відчуження вищевказаної квартири. Після укладення договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку з господарчими спорудами сторони повністю виконали його умови, а саме: відповідач отримав кошти від позивачки за квартиру, звільнив її та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Істотною умовою договору купівлі-продажу житла є умова про ціну, яка в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Факт передачі покупної ціни від покупця [PERSON] продавцю будинку [PERSON], підтверджується п.5 договору купівлі-продажу №20914..від 16.07.1997 року, зареєстрованого ОТБ, згідно якого, грошова сума за відчужувану частку вказаної квартири, отримана продавцем до підписання договору. Зазначений договір фактично є підтвердженням наміру сторін, досягнення між ними домовленості щодо всіх істотних умов даного договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на квартиру. Згідно ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року право власності /право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організярї для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобовязання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Судом встановлено, що після укладення зазначеного договору і його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивачка разом зі своєю сімєю вселилася в житловий будинок, зареєструвалася та проживає у ньому по теперішній час, сплачує комунальні послуги, несе затрати по його утриманню, тобто фактично володіє та користується своїм житловим будинком. Відповідно до довідки від 09.11.2007р. в зазначеному будинку зареєстровані [PERSON],[PERSON] та син позивачки Ващенко 0.0./а.с. 16/ Підтвердженням факту виникнення у позивачки права власності на житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2 вулиця, 2 провулок №6, є реєстрація 29.08.1997р. вищезазначеного будинку в КП «ОМБТІ та РОН»/а.с.9/. Відповідач у судове засідання не зявився, на прохання позивачки нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2 вулиця, 2 провулок №6, не відповів, що розцінюється судом як ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Тому вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку за №20914 від 16.07.1997 року укладений на Одеській товарній біржі, без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, під реєстраційним №20914 від 16.07.1997 року, необхідно визнати дійсним. Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони у справі вважали, що уклали між собою правомірну угоду, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка згідно договору та закону, не підлягала подальшому нотариальному посвідченню. Весь цей час сторони вважали і вважають цей договір дійсним. Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд вважає, що сторони у справі повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. вул. 2 вулиця, 2 провулок №6 за №20914 від 16.07.1997 року і ці умови не є протизаконними. Небажання відповідача у теперішній час посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі розцінюється судом, як навмисне його ухилення від нотаріального оформлення угоди, що порушує права та інтереси позивачки. Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, дійсним. Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача. Судовий збір по справі складає 1700,00 грн., збір на ІТЗ судового розгляду справи 120,00 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved