Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним та відповідачкою право спільної сумісної власності на жилий будинок, що розташований в смт. Понінка по вул. Вишневій, 110, на торгівельний контейнер, який розміщений на ринковій площі м. Полонне за № 245, та уточнивши вимоги також просив провести розподіл названого майна, виділивши в натурі для [PERSON] жилий будинок, стягнувши на його користь грошову компенсацію за ? частину, а торгівельний контейнер виділити йому, та стягнувши для відповідачки грошову компенсацію за ? частину. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що в 1998 році він та [PERSON] зареєстрували шлюб, і у них в цьому ж році народився син [PERSON]. В 2001 році шлюб між ними розірвано, однак вони й надалі продовжували проживати разом однією сім`єю в будинку батьків відповідачки. Він заробляв гроші займаючись підприємницькою діяльністю, чим забезпечував членів сім`ї. В 2007 році за такі кошти було куплено названий жилий будинок, а в 2008 році торгівельний контейнер, які були оформлені на ім`я [PERSON] В 2009 році він та відповідачка припинили сумісне проживання, після чого між ними виник спір з приводу належності згаданого майна. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що після розірвання шлюбу позивач дійсно проживав в одному з нею будинку, однак кожен із них мав окремий бюджет. В 2007 році після смерті її матері вона у спадок отримала гроші та коштовності на суму 20 тисяч доларів США. На ці кошти особисто купила спірний будинок, та торгівельний кіоск, тому назване майно належить лише для неї. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 по 2001 роки, і у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбу, що мало місце в 2001 році бувше подружжя продовжувало проживати спільно, однією сім`єю в будинку, що належав батькам відповідачки. При цьому [PERSON] та [PERSON] мали спільний сімейний бюджет. 30 березня 2007 року сторонами було придбано згаданий вище жилий будинок, покупцем якого в договорі купівлі-продажу зазначено [PERSON], а в грудні 2007 року ними було куплено також на імя відповідачки торгівельний контейнер на ринковій площі в м. Полонне. Після придбання названого майна позивач та відповідачка стали користуватись будинком спільно, а торгівельний контейнер [PERSON] використовував для здійснення підприємницької діяльності. Наведені обставини стверджуються поясненнями позивача, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ствердили, що позивачка та відповідач в період придбання спірного майна проживали однією сім`єю, а також письмовими доказами, даними: договору купівлі-продажу жилого будинку; повідомлення голови правління Полонського РайСТ про реєстрацію торгівельного контейнера за [PERSON] та про здійснення оплати за утримання торгового місця [PERSON]; свідоцтва про розірвання шлюбу, який припинено 7.11.2001 року. Відповідно до ст. 74 СК України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Так як в судовому засіданні доведено, що позивач та відповідачка в період придбання ними спірного майна проживали однією сім`єю, і кожен із них не перебував у шлюбі між собою, або в іншому шлюбі, тому житловий будинок та торгівельний контейнер слід визнати їхньою спільною сумісною власністю. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що спірне майно куплено нею особисто за кошти які вона отримала у спадок після смерті своєї матері, та що під час проживання з позивачем в одному будинку у них не існувало сімейних відносин. Як на докази, що підтверджують такий факт, відповідачка посилалась лише на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього сина [PERSON]. Такі докази на думку суду не можуть визнаватись переконливими, оскільки вони не підтверджені будь-якими іншими, зокрема письмовими доказами, котрі би обєктивно свідчили про наявність у [PERSON] на час придбання жилого будинку та торгівельного контейнеру особистих коштів, в тому числі отриманих нею у спадок після смерті її матері, та що проживаючи тривалий період часу в будинку з [PERSON] між ними були відсутні сімейні відносини. Також суд зауважує, що згідно змісту ч.1 ст. 74 СК України однією із обовязкових умов за якої можливо визнати в даному випадку за відповідачкою її право власності на спірне майно має бути письмовий договір між нею та позивачем про наявність домовленості, що куплені жилий будинок і торгівельний контейнер переходять лише для неї особисто у власність. Однак такого договору [PERSON] суду не надала. При вирішенні питання щодо варіанту розподілу спірного майна суд виходить із того, що поділ в натурі як жилого будинку так і торгівельного контейнеру за висновком експерта є неможливим. Тому приймаючи до уваги вид майна, його цільове призначення, фактичне використання сторонами, та інші конкретні обставини суд приходить до висновку, що жилий будинок в цілому слід виділити для [PERSON], а торгівельний контейнер для [PERSON] зі стягненням з кожної сторони грошової компенсації за ? частку. За висновком експерта вартість будинку становить 71020 грн., та контейнеру 5169 грн., а всього 76\~189 грн. Ідеальна ? частка складає 38094 грн. 50 коп. Тому розмір грошової компенсації яку має сплатити для позивача відповідачка становить 32\~925 грн. 50 коп. Відповідно до ч 3 ст. 70 СК України - за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Приймаючи до уваги, що з відповідачкою проживає малолітній син сторін [PERSON], [INFO], а розмір аліментів які на його утримання сплачує позивач в даний час не є в повній мірі достатнім для забезпечення дитини, тому суд збільшує частку майна [PERSON], тим самим зменшує їй розмір грошової компенсації яку вона має сплачувати [PERSON] до 28 тисяч грн.

Outcome: partial