Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

Позивач у квітні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнював (а.с. 50-52, 93-95). В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 25.04.2008 р. між ним та відповідачем був укладений договір страхування транспортного засобу № 7116270, предметом якого був належний йому автомобіль [PERSON] Круізер 120, д/н [NUMBER], після чого позивач своєчасно здійснив обумовлений угодою страховий платіж. 07.09.2008 р. лакофарбове покриття кузову зазначеного автомобіля, що на той час стояв без руху біля будинку № 44 по вул. Набережній Перемоги у м. Дніпропетровську, було пошкоджене внаслідок нанесення на нього не встановленими особами аерозольної фарби. Відповідно до договору страхування ця подія вважається страховим випадком, втім у виплаті страхового відшкодування відповідачем було первісно безпідставно відмовлено, а у подальшому після втручання Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України було виплачено 9.095, 00 грн., що позивач вважає недостатнім, оскільки фактично розмір заподіяної йому матеріальної шкоди є значно більшим та згідно експертному висновку складає 27.399, 57 грн. На підставі викладеного в останній редакції заявлених вимог (а.с. 93-95) просив суд стягнути з відповідача на його користь різницю між належною до виплати та фактично виплаченою сумами страхового відшкодування, що дорівнює 18.304, 57 грн., 15.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав відповідачем, а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав з викладених у позові підстав. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.04.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір страхування транспортного засобу № 7116270, предметом страхування за яким був належний позивачеві автомобіль [PERSON] Круізер 120, д/н [NUMBER] (а.с. 17-21, 27). У той же день позивачем був здійснений страховий платіж у розмірі 20.517, 61 грн. (а.с. 8, 9). 07.09.2008 р. застрахований автомобіль був залишений позивачем біля будинку № 44 по вул. Набережній Перемоги у м. Дніпропетровську, де перебував у період з 09:00 до 11:30 годин, і у цей час був пошкоджений не встановленими особами шляхом нанесення на лакофарбове покриття його кузову аерозольної фарби (а.с. 24). 08.09.2008 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про заподіяння шкоди транспортному засобу (а.с. 22, 23), втім у виплаті страхового відшкодування у звязку з вищезазначеною подією йому було відмовлено відповідачем, про що він повідомлений листом від 02.12.2008 р. № 2798-22/19 (а.с. 26). У подальшому після втручання Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (а.с. 28) пошкодження лакофарбового покриття застрахованого автомобіля позивача було визнане відповідачем страховим випадком, про що складений відповідний акт від 16.03.2009 р. № 1579 (а.с. 59). При цьому розмір страхового відшкодування був визначений останнім на рівні 9.095, 00 грн. виходячи з експертної оцінки розміру заподіяної шкоди (а.с. 73-88). Як вбачається з рахунку спеціалізованої СТО ТОВ [PERSON], ЛТД, фактичний розмір витрат на відновлення лакофарбового покриття автомобіля позивача складає 32.505, 60 грн. (а.с. 53). Відповідно до наданого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріальної шкоди, заподіяної йому страховим випадком, з урахуванням документально підтвердженої вартості нормогодини роботи на спеціалізованому СТО та втрати товарної вартості автомобіля склав 27.399, 57 грн. (а.с 96-110). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані ст. ст. 979 998 ЦК України, положеннями Закону України Про страхування та Закону України Про захист прав споживача. Так, згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як випливає з фактичних обставин справи, сторонами визнається, що пошкодження лакофарбового покриття автомобіля позивача, яке мало місце 07.09.2008 р., є страховим випадком, а предметом спору є розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті у звязку з цим. Вирішуючи це питання, суд вважає за необхідне виходити з наданого позивачем висновку експерта від 30.07.2010 р. № 232 (а.с. 96-110), оскільки у ньому, на відміну від наданого відповідачем висновку спеціаліста-автотоварознавця від 18.09.2008 р. № ZU180908/1 (а.с. 73-88), врахована така значна за обсягом складова заподіяної позивачеві шкоди, як втрата товарної вартості автомобіля. Виходячи з наведеного позовні вимоги в частині стягнення різниці між розміром страхового відшкодування, визначеним експертом, та фактично виплаченою сумою є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах, що врегульовані положеннями законодавства про захист прав споживачів, не ґрунтуються на законі. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial