Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості. В основній та уточнюючій позовних заявах посилався на те, що між КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] 06 грудня 2006 року було укладено договір №PLАWАW05601336. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту на кредитну карту в сумі 188659,00 грн., а відповідач [PERSON] взяла зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту і щомісяця в період сплати у розмірі 0,5000%, з кінцевим терміном повернення 06 грудня 2013 року. Відповідач [PERSON] 06 грудня 2006 року уклав з позивачем договір поруки №PLАWАW05601336, згідно якого зобовязався нести солідарну відповідальність за вказаним кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення вказаного зобовязання [PERSON] 06 грудня 2009 року позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір застави рухомого майна, згідно якого [PERSON] надав в заставу належний йому автомобіль OPEL ZAFIRA 0AHM75, 2006 року випуску, легковий універсал, № кузова/шасі Y6D0AHM757G022719, W0L0AHM757G022719, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконала, станом на 06 серпня 2009 року її заборгованість за кредитом складає 111111,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16704,28 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 5436,32 грн., пеня за прострочення зобовязання 3333,18 грн. Всього сума заборгованості за кредитом складає 136584,91 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором в солідарному порядку, передати в заклад ПАТ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] заставний автомобіль та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Судові витрати у справі просив покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пославшись на викладені у первісній та уточнюючій позовній заяві обставини, просила його задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечили. Поясниди, що справді отримували кредит в КБ «ПриватБанк», але в сумі вартості автомобіля, а не 188659 грн., як вказує позивач. Вважають, що позивачем належний їм автомобіль OPEL ZAFIRA було вилучено неправомірно. На час вилучення автомобіля вони справді мали незначне прострочення перед позивачем по сплаті кредиту. Але сума прострочення була настільки незначною, що необхідності у вилученні автомобіля не було. Крім того, вважають, що автомобіль міг бути вилучений позивачем лише в разі несплати кредиту протягом двох місяців поспіль, чого не було. Після вилучення автомобіля вони перестали сплачувати кошти за кредитом, оскільки автомобіль, на придбання якого було видано кредит, і так перебував в розпорядженні банку, а вони були позбавлені можливості ним користуватись. Крім того, не згодні з підвищенням відсотків за кредитом з 9% річних до 21%. Тому в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір №PLАWАW05601336. За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу [PERSON] споживчий кредит у виді кредитного ліміту на кредитну карту в сумі 188659,00 грн. терміном до 06 грудня 2013 року з процентною ставкою за користування кредитом 9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту і щомісяця в період сплати у розмірі 0,5000%, а [PERSON] зобовязалася забезпечити повернення кредиту, сплатити відсотки та комісійні за користування кредитом. Пунктом 4.1 договору передбачено сплату пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків за кредит у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості по процентах за кожен день прострочення платежу. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору №PLАWАW05601336 виконано, на придбання автомобіля позивачем з вказаної кредитної суми були перераховані кошти в сумі 135908 грн. (а.с.6). Але [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконала. Станом на день розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором згідно графіка складає: заборгованість по кредиту 111111,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16704,28 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 5436,32 грн., пеня за прострочення зобовязання 3333,18 грн. Всього сума заборгованості за кредитом складає 136584,91 грн. Також судом встановлено, що згідно акту прийому в заклад ПриватБанку автомобіля [PERSON], 04 грудня 2008 року автомобіль OPEL ZAFIRA 0AHM75, державний номерний знак [NUMBER], переданий власником співробітникам управління служби безпеки Полтавського ГРУ ПриватБанку (а.с.79). З наведеного акту не вбачається, що автомобіль у власника був вилучений примусово. Навпаки, акт містить вказівку про те, що власник автомобіль передав та доручає ПриватБанку передати його на реалізацію з направленням виручених коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання ним зобовязань перед банком до 01.04.2009 року. До місця зберігання вул.Заводська, 4а автомобіль доставлений власником. З заявами про вчинення відносно них неправомірних дій відповідачі до правоохоронних органів або з позовними вимогами до суду про відновлення свого права не звертались. Крім того, вказаним актом або будь-яким іншим договором між сторонами не передбачалось, що при передачі автомобіля в заклад банку позичальник та поручитель звільняються від подальшої сплати за кредитом. Тому припинення відповідачами оплати по кредиту після передачі заставного автомобіля позивачу є таким, що суперечить умовам договору та порушує право кредитора. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому суд вважає такою, що ґрунтується на законі, вимогу позивача щодо стягнення з відповідача всієї суми кредиту достроково. Загальна сума вимог ЗАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача за вказаним вище кредитним договором становить 136584,91 грн. Враховуючи, що вартість предмета застави становить 134162 грн., вона є цілком співрозмірною з загальною сумою вимог позивача до відповідачів. Відповідно до ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження регулюється ст.24 та ст. 25 вказаного Закону. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Як встановлено судом, інші обтяжувачі, які мали б право на задоволення вимог з предмету застави, відсутні. Враховуючи надані суду докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача визначити як спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - відповідно до п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» надання права на продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Вирішуючи позовну вимогу про передачу належного [PERSON] автомобіля марки OPEL ZAFIRA позивачу в заклад, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.44 Закону України «Про заставу» заклад - - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. За угодою заставодержателя із заставодавцем предмет застави може бути залишено у заставодавця під замком та печаткою заставодержателя (тверда застава). Індивідуально визначена річ може бути залишена у заставодавця з накладенням знаків, які засвідчують заставу. Але при укладенні договору застави сторонами чітко передбачено, що заставне майно залишається у володінні та користуванні власника заставодавця. Тому вилучення та передача автомобіля позивачу в заклад судовим рішенням фактично свідчила б про зміну судом умов договору, підстави для чого відсутні. При цьому суд також враховує, що відповідач [PERSON] вже передав позивачу належний йому автомобіль в заклад банку з відповідним дорученням щодо його реалізації, про що свідчить акт передачі (а.с.79). Такі дії сторін повністю відповідають положенню п.3 ч.2 ст.25 Закону, згідно якого забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження здійснюється передачею його заставодержателю в управління на період до його реалізації. Тому в задоволенні позовної вимоги необхідно відмовити. Крім того, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування понесених позивачем судових витрат 1615 грн. 84 коп.

Outcome: partial