Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

позивач уточнила свої позовні вимоги та просить суд визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі щодо відмови [PERSON] провести перерахунок та виплату пенсії неправомірними, зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області починаючи з 22 травня 2008 року провести перерахунок державної пенсії [PERSON] та виплатити заборгованість, а також проводити щомісячно нарахування та виплату пенсій згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на момент виплати та провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначити розмір та виплатити заборгованість, а також проводити щомісячну виплату [PERSON] додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на момент виплати, та в подальшому проводити перерахунки у звязку зі зміною прожиткового мінімуму відповідно до ст.. 67 цього ж Закону, посилаючись на те, що вона, [PERSON], являється інвалідом другої групи, захворювання якого повязане з Чорнобильською катастрофою. Згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»: ч. 4 ст. 54 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Аналогічний припис містить п. 4 Постанови КМУ від 30.05.1997 року за № 523. Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткова пенсія за шкоду, заподіяну шкоду, особам, віднесеним до категорії 1 особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: -інвалідам ІІ групи 75 % мінімальної пенсії за віком. Стаття 53 виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, та щомісячна компенсація сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Постановою Верховного Суду України від 27 травня 2008 року зазначено: «Положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімальної пенсії) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком». Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 встановлено: «19. Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод». Позивач отримує пенсію значно нижчу, ніж передбачено ст.. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Офіційне тлумачення ст.. 22 Конституції України надано в рішенні Конституційного Суду України № 8-рп від 11.10.2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) та від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 09 липня 2007 року № 6- рп (справа про соціальні гарантії громадян), від 22 травня 2008 року № 10-рп (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). Порядок виконання рішень Конституційного Суду України надано в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 № 15 рп (справа про порядок виконань рішень Конституційного Суду України). Статтею 14 Конвенції Заборона дискримінації передбачено: «Здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин» «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107- VI мінімальна пенсія за віком встановлена: В розмірі 470 грн. з 01.01.2008 року, 481 грн. з 01.04.2008 року, 482 грн. з 01.07.2008 року, 498 грн. з 01.10.2008 року. Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено: «Встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення в розмірах, що діяли у грудні 2008 року», з 01.11.2009 р 573 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 р.» - з 01.01.2010 р. 695 грн., 01.04.2010 р. - 706 грн. Виходячи із вищенаведеного, державна та додаткова пенсія, за шкоду, заподіяну здоровю їй повинна бути призначена у відповідному розмірі з 01.01.2008 р. 3760 грн., з 01.04.2008 року 3848 грн., з 01.07.2008 року 3856 грн., з 01.10.2008 року 3984 грн., з 01.11.2009 р. 4584 грн., 01.01.2010 р. 5560 грн., 01.04.2010 р. 5648 грн. Додаткова пенсія 01.01.2008 р. 352,50 грн., з 01.04.2008 року 360,75 грн., з 01.07.2008 року 361,50 грн., з 01.10.2008 року 373,5 грн., з 01.11.2009 р. 429,75 грн., з 01.01.2010 р. 521,25 грн., з 01.04.2010 р. 529,50 грн. Позивач у травні 2010 року звернулася до УПФУ в Кагарлицькому районі Київської області з проханням провести перерахунок та виплачувати пенсії в розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, вона отримала 21 травня 2010 року відмову у проведенні перерахунку пенсій та їх виплаті. В судове засідання позивач не зявилася та подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати в її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився та подав до суду заперечення, в якому просять розгляд справи проводити без їхньої участі за наявними у справі документами та підтверджують, що позивач одержує пенсію по другій групі інвалідності. Розмір мінімальної пенсії за віком щоразу визначається поставами Кабінету Міністрів України, в яких зазначалися обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат. Постановою КМУ № 1 від 03.01.2002 року встановлено, що розрахунок пенсії, згідно ч. 4 ст. 54 Закону проводиться, виходячи із розрахункової величини 19,91 грн. Таким чином, вимоги про те, що базова мінімальна пенсія за віком при обчисленні пенсії з урахуванням положень ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна визначатися згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суперечить законодавству. Статтею 50 Закону передбачено, що особам, потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, встановлюється у відповідних відсотках від мінімальної пенсії за віком. Відповідно до постанов КМУ від 26.07.1996 року № 831 та 836 додаткова пенсія по інвалідності, призначеної відповідно до ст.. 54 Закону обчислювалась, виходячи з розрахункової величини 16,62 грн., а до пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ч. 4 ст. 54 виходячи з розрахункової величини 19,91 грн. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабміну від 24.10.07 р. № 1261. Пункт 9 Положення передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються винятково за призначенням та вилученню не підлягають. Для стягнення з коштів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави. Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі діяло в межах покладених повноважень, а тому просять суд позовну заяву позивача залишити без задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON], являється інвалідом другої групи, захворювання якої повязане з Чорнобильською катастрофою, віднесеного до категорії першої осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі ст.. 54 Закону № 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст.. 50 цього Закону. Статтею 49 Закону України № 796 ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: -державної пенсії; -додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інваліда ІІ групи, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія, за шкоду здоровю, зокрема інвалідам ІІ групи у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.. 53 Закону № 796 ХХІІ, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.. 28 Закону від 09 липня 2003 року № 1058 VІ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розрахунок пенсії позивачу УПФ України в Кагарлицькому районі провело виходячи з розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». При розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою КМУ від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. А в п. 2 постанови від 03 січня 2002 року № 1 КМУ установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком. При вирішенні даного спору слід виходити із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами обґрунтовано визнано, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Положення ч. 3 ст. 28 Закону № 1058 ІV не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого розміру пенсії за віком. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» » вказаний Закон доповнено ст.. 71, згідно з якою дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп визнано неконституційними п. 28 розділу ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесенні зміни в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У цьому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначається, що Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів та при прийнятті Закону України «Про Державний Бюджет України» мають бути дотриманні принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збереженні пільги, компетенції і гарантії. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При вирішенні даних правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не постановами КМ України. Пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказує, що судам необхідно виходити з того, що нормативно правові акти будь якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно правовий акт, який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2 ст. 8 ЦПК України суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (Стаття 113 в редакції Закону N 2222-IV від 08.12.2004). Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою україни, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд, при вирішенні справи, вважає за необхідне взяти до уваги пункт 11 інформаційно методичний лист Верховного Суду України від 12 квітня 2010 року за №6-А, згідно з яким відповідно до ст.. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересів фізичних осіб, визначений законами України. Згідно з ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносинах, що носять публічно правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій зобовязати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону. Також суд при прийнятті рішення керується судовою практикою Верховного Суду України (Вісник Верховного Суду України №1(101) січень 2009), згідно з якою з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, що передбачені Законом України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно було керуватися статтями 50, 54 цього Закону, а не постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», що була чинною на час призначення позивачеві цих пенсій. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, з урахуванням всього наведеного суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач, як інвалід 2 групи, захворювання якого повязане з Чорнобильською катастрофою, має законне право на державну пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, а також на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22 травня 2008 року, тобто з дати вказаної в уточненій позовній заяві. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Суд, також, вважає, що для обрахунку пенсій слід застосовувати мінімальну пенсію за віком, яка визначена абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове Державне пенсійне страхування» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Даний прожитковий мінімум визначається Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Не підлягає до задоволення вимоги позивача в частині зобовязання відповідача в подальшому проводити перерахунки цих виплат у звязку зі зміною прожиткового мінімуму, тобто згідно ч. 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки дана вимога на майбутнє виплачувати позивачу виплати не відповідає змісту законодавства. Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Суд стягує з відповідача судові витрати в сумі 8 грн. 50 коп. в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial