Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

12 листопада 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю проектно-конструкторський інститут «Проммеханізація» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання договору та визнання права власності. (а.с. 4-5) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2009 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 15) 15.12.2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли доповнення до позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-конструкторський інститут «Проммеханізація» до [PERSON] про розірвання договору та визнання права власності. (а.с. 25-26) Позивач у своїй позовній заяві, з урахуванням доповнених позовних вимог, та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 19 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по вул. Чернишевського, 32 у м. Дніпропетровську. Після укладення зазначеного договору купівлі-продажу нежитлової будівлі Дніпропетровська міська рада не надала згоду на розірвання договору оренди земельної ділянки по вул. Чернишевського 32 у м. Дніпропетровську від 12 грудня 2006 року, укладеного між ТОВ проектно-конструкторський інститут «Проммеханізація» та Дніпропетровською міською радою строком на 15 (п'ятнадцять) років. У звязку з тим, що договір оренди земельної ділянки не розірвано, позивач змушений нести витрати, повязані з володінням та користуванням орендованою земельною ділянкою і сплачувати орендну плату, сума якої з моменту укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу нежитлової будівлі вже у два рази перевищила суму, отриману позивачем від відповідача за продаж нерухомого майна. Таким чином, позивач вважає, що істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладанні договору купівлі-продажу, а тому позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 19 квітня 2007 року, укладений між ТОВ проектно-конструкторський інститут «Проммеханізація» та [PERSON] щодо нежитлової будівлі по вул. Чернишевського, 32 у м. Дніпропетровську, та визнати за ним право власності на зазначену нежитлову будівлю. (а.с. 4-5, 25-26, 99-100) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач для участі у судовому засіданні не зявилася, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. (а.с. 130-131) Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 19.04.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3487, за умовами якого позивач передав у власність відповідача нежитлову будівлю № 32 по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську, з прибудовою літ. А-1, А1-1, підвал під А-1, вхід в підвал а1-1, ганок а, загальною площею 230,6 кв.м., сарай літ. Г, огорожа № 1, 2, 3, ці обставини підтверджуються копією зазначеного договору. (а.с. 6) В подальшому відповідачем було проведено реконструкцію придбаної нею за вищезазначеним договором купівлі-продажу нежитлової будівлі, право власності на яку в подальшому було визнано за відповідачем на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» від 31.03.2008 року та зареєстровано 18.04.2008 року у КП «ДМБТІ», ці обставини підтверджуються копією зазначеного рішення та копією [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 83-86) Згідно технічного паспорту, виданого відповідачу КП «ДМБТІ» станом на 24.04.2008 року (інвентаризаційна справа № 32643) комплекс споруд, що розташовані за адресою: вул. Чернишевського, 32 у м. Дніпропетровську та належить відповідачу складається з: адміністративної будівлі літ. А-3 загальною площею 708,2 кв.м., підвал під А-3 загальною площею 14,7 кв.м., сараю літ. Г, ганку літ. а, ганку літ. а1, мостіння літ. І, огорожі № 1-3. (а.с. 87-95) Судом також встановлено, що 12.12.2006 року між позивачем та Дніпропетровською міською радою був укладений договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 9681, за умовами якого Дніпропетровська міська рада передала, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Чернишевського, 32 і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером 1210100000:03:288:0043, загальною площею 0,0954 га строком на п'ятнадцять років, ці обставини підтверджуються копією зазначеного договору. (а.с. 7-10) Судом також було встановлено, що 14.08.2007 року позивач звернувся із заявою на імя Міського голови м. Дніпропетровська [PERSON], якою просив переоформити договір оренди земельної ділянки площею 0,0954 га, надану йому на підставі договору оренди землі від 12.12.2006 року, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32 на користь відповідача у звязку із продажем останній нежитлової будівлі, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці, що підтверджується копією зазначеної заяви. (а.с. 27) У судовому засіданні також було встановлено, що 27.09.2007 року позивач знов звернувся із заявою на імя Міського голови м. Дніпропетровська [PERSON] з приводу розірвання вищезазначеного договору оренди землі, що підтверджується копією відповідної заяви. (а.с. 28) Судом було встановлено, що 07.08.2007 року відповідач звернулася із заявою на імя Міського голови м. Дніпропетровська [PERSON], якою просила переоформити договір оренди земельної ділянки площею 0,0954 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32, укладений між позивачем та Дніпропетровською міською радою 12.12.2006 року, на її користь у звязку із придбанням нею нежитлової будівлі, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці, що підтверджується копією зазначеної заяви. (а.с. 77) Судом встановлено, що 16.01.2008 року Управлінням земельних ресурсів у м. Дніпропетровську було надано висновок щодо технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують припинення права на земельну ділянку, згідно якого Управління визнає за можливе вилучити у позивача земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Чернишевського, 32, загальною площею 0,0954 га, та зарахувати її до земель міста, що підтверджується копією відповідного висновку. (а.с. 30) Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (2003 року), Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин. Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача суд виходив з того, що позивач та відповідач при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди, щодо усіх істотних умов договору, у судовому засіданні був встановлений факт виконання сторонами взятих на себе за договором зобовязань. Крім того, у судовому засіданні також знайшов підтвердження факт того, що на час розгляду даної цивільної справи право власності за відповідачем на спірне майно, технічні характеристики якого порівняно із тими, що були наявні на момент укладення між сторонами спірного договору купівлі-продажу, змінилися внаслідок проведеної відповідачем реконструкції такого майна, зареєстровано за відповідачем у КП «ДМБТІ» на підставі іншого ніж договір купівлі-продажу правовстановлюючого документу, а саме на підставі рішення третейського суду. Суд також виходив з того, що правовідносини з приводу укладення та виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та правовідносини щодо укладення та переоформлення договору оренди землі регулюються різними нормами права, відрізняються субєктним складом осіб. При цьому, суд не вбачає підстав для визнання наявною зміни істотних обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору купівлі-продажу, оскільки для цього необхідна наявність у сукупності одночасно декількох умов, передбачених ст. 652 ЦК України, доказів на підтвердження існування яких позивачем у судовому засіданні надано не було. Зокрема, із суті правовідносин, що склалися між сторонами випливає, що ризик стосовно результату переоформлення права оренди землі з позивача на користь відповідача несе саме позивач. Суд також приймає до уваги, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт наявності вини відповідача у процесі переоформлення права оренди земельної ділянки, натомість у судовому засіданні знайшов підтвердження факт волевиявлення відповідача щодо зміни орендаря земельної ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed