Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що: З відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі, від шлюбу мають доньку Карину, [INFO] В 2006 році на підставі договору дарування, був подарений буд.105 по вул..Дзержинського в с.Новокраснівка, куди він разом з позивачкою та донькою перейшли проживати. За рішенням суду у 2009 р. шлюб між ними був розірваний та 14.12.2009 року він отримав свідоцтво про розірвання шлюбу. До розірвання шлюбу, з початку 2009 р. відповідачка мешкає в іншому будинку у своєї матері в с.Ксенівка Володарскього району, всі обовязки по утриманню будинку здійснює він сам. В звязку з чим, посилаючись на вимоги ст..ст.71, 72 ЖК України, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком 105 по вул..Дзержинського в с.Новокраснівка. У судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволені своїх вимог та пояснив, що дійсно між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. В будинку де він проживає, зареєстрована його колишня дружина з їх донькою. Шлюб розірваний у листопаді 2009 року. Вимог проти дитини ніяких не висуває, дитина періодично мешкає з ним. Відповідачка більше як півроку не мешкає в його домоволодінні, власником якого він є. Порядок користування будинком між ними не встановлювався. В звязку з тим, що він є власником будинку, вона більш ніж 6-ть місяців у ньому не проживає, тому вважає, що її необхідно визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Факт не проживання у його будинку, підтверджується відповідними актами. В своєму домоволодінні він не давав дозвіл на її реєстрацію, відповідачка в будинку зареєструвалась самостійно без його згоди. В теперішній час у нього є кредитні зобовязання, він бажає продати свій будинок та розрахуватися з ними, але ж реєстрація відповідачки перешкоджає цьому. Крім того, не заперечував, що останнім часом відповідачка періодично проживала у нього в будинку, потім знову уходила. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення вимог. Відповідачка пояснила, що дійсно між ними був розірваний шлюб. Вона в домоволодінні більше строку, вказаного позивачем без поважних причин не проживала. Навпаки, вона періодично останнім часом проживає в будинку з дитиною. Вона працює, тому з актами не згодна, тому як в ті часи коли вони складалися, вона була відсутня вдома в звязку роботою. Вважають, підстав для задоволення позову немає. Зареєстрована в будинку з 2007 року. Шлюб розірваний у листопаді 2009 р. В останнє судове засідання відповідачка, її представник не зявилися, залишивши суду письмові заяви про відмову у позові та закінчення справи у їх відсутність. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, доводи та заперечення сторін, докази, які були надані сторонами у їх взаємній сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до наступного: Відповідно до загальних вимог ЦПК України що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.(ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України). Суд вважає встановленим, проти чого не заперечували сторони, що власником домоволодіння 105 по вул..Дзержинського в с.Новокраснівка є позивач на підставі договору дарування від 15.02.2006 р. Відповідачка за згодою позивача дійсно поселилася та стала проживати у нього в будинку як член сімї. Як позивач так і відповідачка по справі, з своєю дитиною зареєстровані в спірному будинку з 22.02.2007 року, що підтверджується копією паспорта та випискою з посгосподарчої книги. Порядок користування будинком між сторонами не встановлювався. У листопаді 2009 року, сторони розірвали шлюб між собою. Суд не приймає до уваги подані стороною позивача під час судових дебатів заяву [PERSON] від 22.02.2007 року для реєстрації за місцем проживання, документи стосовно боргових зобовязань з боку позивача перед кредитними установами, тому як усі докази подаються сторонами у встановлений законом строк, крім того, дані документи представлені стороною позивача взагалі не відносяться до розгляду справи, дані документи взагалі нічого не підтверджують і не спростовують відносно вимог позивача. Суд не приймає до уваги надані суду відповідні акти з 01.06.2009 року по 02.11.2009 р. складені депутатами Новокраснівської сільради, дільничним інспектором про те, що [PERSON] дійсно відсутня в спірному домоволодінні, тому як було встановлено з пояснень відповідачки, а заперечень проти з боку позивача не заявлялись, що вона працює та була відсутня у ці години відвідування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в актах відсутні дані про час відвідування домоволодіння, ці акти, суд вважає, що не можуть бути беззаперечним доказом відсутності в спірному будинку більше півроку. Тобто, суд приходить до висновку, що суду не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували обставини (факт не проживання в домоволодінні без поважних причин більше 6-ті місяців), на які посилається позивач, як на підтвердження своїх вимог. До того ж сам позивач у судовому засіданні підтвердив факт, що відповідачка періодично проживає в будинку (неділю живе, а потім уходе). Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Будь яких угод суду про порядок користування будинком сторонами представлено не було. Крім того, до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖКУ. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Фактичне припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. А тому суд не погоджується з доводами позивача на які він посилається(ст.71, 72 ЖК України) та вважає їх безпідставними, проте, що відповідачка без поважних причин понад 6-ть місяців була відсутня та не проживала у його будинку, а тому її необхідно визнати такою, що втратила право на проживання у будинку. Крім того, зазначені норми статей, на підставі яких звернувся позивач, стосується наймачів житла, ким не є відповідачка. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги на підставі ст.71,72 ЖК України, та доводи його про необхідність визнати відповідачку такою, що втратили право на проживання в його будинку, в звязку з тим, що він є його власником задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed