Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

В липні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми. В позовній заяві зазначено, що 23 березня 2010 р. секретарем Дорошівської сільської Ради Вознесенського району Миколаївської області була посвідчена розписка від імені [PERSON], відповідно до якої останній взяв на себе зобов'язання до 21 червня 2010 р. сплатити позивачу 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп., витрачених останнім на лікування. Проте в строк, передбачений у розписці, відповідач гроші не сплатив, від свого обов'язку добровільно сплатити кошти останній ухиляється. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просив ухвалити рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок взятого ним зобов'язання й судові витрати по справі, до складу яких увійшли судовий збір в розмірі 50 (п'ятдесят) грн. 00 коп. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність та відсутність його вини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву від 01 листопада 2010 р., відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність позивача [PERSON], оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 23 березня 2010 р. Поставлена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, відповідно до якої позивачу [PERSON] було відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту спричинення тілесних ушкоджень. 23 березня 2010 р. в присутності секретаря Дорошівської сільської Ради Вознесенського району Миколаївської області, відповідач [PERSON] видав розписку позивачу, зі змістом якої вбачається, що останній взяв на себе зобов'язання сплатити 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування коштів, витрачених позивачем на лікування, в строк до 21 червня 2010 р. На підтвердження своїх вимог позивач [PERSON] надав до суду оригінал обумовленої розписки та в судовому засіданні від 13 жовтня 2010 року пояснив що дана розписка була видана в рахунок відшкодування шкоди, завданої його здоровю відповідачем. За правилами ч.1 ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, оскільки зобов'язання є різновидом цивільних правовідносин, підстав: для його виникнення можуть бути юридичні факти, визначені у ст.11 ЦК України. В силу ст.526 ЦК України сторони у зобов'язанні повинні виконувати взяті на се зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших а; цивільного законодавства, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання а одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором а1 законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) до виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, згідно зі ст.З ЦПК України кожна особа, має право в поряд* встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом] способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки тако порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, позивач посилається на те, що діями відповідача [PERSON] була завдана шкода його здоров'ю. Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідне поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б)настання шкоди; в) причинний зв'язок між двома першими елементами; г) винна завдавача шкоди. Окрім цього, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникненні відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом. За правилами ст.60 ЦПК України, звернення позивача до суду, супроводжується обов'язком доказування, оскільки саме позивач повинен доказувати наявність порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Предметом позовних вимог є відшкодування шкоди, завданої здоров'ю. Разом тим позивач в порушення наведеного, не надав до суду доказів, на підтвердження обставин справі та вини відповідача, а тому суд приходить до висновку, що відсутні законні підстави для покладення на відповідача [PERSON] відповідальності, виходячи також з заса/ добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ЦК України). Доводи позивача [PERSON] щодо належності та достовірності наданих ним доказії на підтвердження позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки зазначені докази не відповідають вимогам щодо відшкодування шкоди, завданої здоров'ю особи. Посилання позивача на розписку, як на доказ, також не може бути прийнято судом ді уваги та враховано при розгляді справи, оскільки розписка не є документом, який підтверджу факт спричинення шкоди.

Outcome: dismissed