Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-05 00:00:00

Позивачка звернулась у Снятинський районний суд Івано-Франківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо виплати щомісячної соціальної допомоги та стягнути на її користь недоплачену їй, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2007 року по 1 серпня 2010 року в сумі 5 863,50 грн., зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області надалі з 1 серпня 2010 року нараховувати та виплачувати щомісячну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Обґрунтовує позов тим, що вона відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до соціальної групи «діти війни», так вона як народилась в 1943 р., і на 02.09.1945 року - час закінчення Другої світової війни, їй не виповнилося 18 років. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй повинна виплачуватися соціальна допомога у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідач подав письмові заперечення, зазначає, що Законом України «Про державний бюджет на 2006 р.» та «Про державний бюджет на 2007 р.» було зупинено на 2006 р. та 2007 р. дію п.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому вимоги позивача за цей період є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві. Законом України «Про державний бюджет на 2008 р.» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де було передбачено, що підвищення пенсії дітям війни виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, представник Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області просить суд застосувати позовну давність, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у запереченнях. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Спірні правовідносини, які склалися між позивачем та Управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-ІV з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2195), рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. В судовому засіданні встановлено, що позивачка відноситься до соціальної групи «Діти війни» відповідно до вимог ст.1 Закону №2195. Відповідно до паспорта позивачка серії СС № 192608 вона народилася 16.10.1943 року. Позивачка є пенсіонером за віком, пенсію отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області. Відповідно до ст. 6 Закону № 2195, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Вказана норма діє з 01 січня 2006 року. А у відповідності до ст. 7 вище згаданого закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і доплату до пенсії здійснює Управління, яке є відповідачем у даній справі. Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» №3235 (далі Закон № 3235) згідно п.17 ст.77 положення згаданої норми було зупинено. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року № 3367 п.17 ст.77 Закону № 3235 виключено, а ст.110 викладено в новій редакції та встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону № 2195, запроваджуються з 1 січня 2006 року поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Судом встановлено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» звужують права позивача передбачені ст.6 Законом № 2195 в частині підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, однак Конституційним Судом України Рішення про визнання зазначеного закону неконституційним - не приймалось. Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України 2007 рік» № 489 від 19.12.2006 року зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195, з урахуванням статті 111 цього закону в якій встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії відповідно до статті 6 Закону № 2195, виплачується особам, які є iнвалiдами ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмiрi 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. 09 липня 2007 року Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», зокрема пункту 12 ст.71, яким зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону №2195, з урахуванням ст.111 цього закону. У відповідності до цього Рішення ст.6 Закону №2195 про підвищення пенсії дітям війни на 30% підлягає виконанню. В пункті 5 Рішення, Конституційний Суд України додатково зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що визнані неконституційними. Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107- VІ від 28.12.2007 року (далі-Закон № 107- VІ) встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. 22 травня 2008 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), деякі положення Закон №107- VІ, зокрема пункт 41 розділу ІІ. Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. Приймаючи рішення Конституційний Суд України виходив з того, що Верховна Рада України не повноважна при прийнятті Закону «Про державний бюджет України» включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, та будь-яким чином змінювати визначене іншими законами правове регулювання суспільних відносин. У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно Законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загально суспiльнi потреби, розмір i цільове спрямування цих видатків. Держава прагне до збалансованості бюджету України. Виходячи з цього відповідач, починаючи з 09 липня 2007 року, зобовязаний був здійснити позивачу перерахунок доплат до пенсії як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком та виплачувати щомісячно таку доплату до пенсії. Згідно розяснення УПФ України в Снятинському районі Івано-Франківської області від 03.08.2010 р. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком в розмірі 839,95 грн. Управління позивачці виплачує надбавку до пенсії як дитині війни - з 01.01.2008 р. - 47 грн., 01.04.2008 р.- 48,10 грн., з 01.07.2008 р. - 48,20 грн., з 01.10.2008 р. - 49,80 грн. Розмір мінімальної пенсії за віком, згідно ч. 3 ст.46 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966 повинен бути не нижче прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Частиною 3 ст.46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом. На даний час розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Таким чином, розмір мінімальної пенсії за віком для осіб пенсійного віку повинен дорівнювати прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Суд зауважує, що реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Суди не повинні приймати до уваги обставини, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. І тому до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Відповідно до вимог ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.257 ЦК України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється три річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Представник відповідача просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Позивачка звернулась до суду 04.08.2010 року, жодних клопотань щодо поновлення чи продовження строку через пропущення його з поважних причин не заявляла. Позивачкою не викладено обставин для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними, а її юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Закони, інші нормативно-правові акти є доступними для ознайомлення всіма громадянами, можливість обізнаності людини про те чи інше положення закону залежить виключно від бажання особи. І тому суд погоджується з відповідачем про пропущення строку звернення позивачки до суду, щодо вимог частково у 2007 році. Таким чином суд вважає, що позивачкою пропущений строк на звернення до суду з позовом починаючи з 01 січня 2007 року по 4 серпня 2007 року. Позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання відповідача нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній позивачкою грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не є органом з призначення та виплати пенсії, а тому не може визначати її розмір, і вирішуючи спір про право, підстав для нарахування суми недоплати не вбачає. Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки базуються на законі, обґрунтовані і доведені в засіданні, і тому слід визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо виплати [PERSON] недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену їй, як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 4 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року з урахуванням проведених виплат, в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Враховуючи вище наведене,

Outcome: approved