Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського управління юстиції про стягнення моральної шкоди завданої державним виконавцем Карбаном П.Н. при виконанні їм виконавчого провадження, яка була обєднана в одне провадження зі справою за позовною заявою [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського управління юстиції про стягнення моральної шкоди завданої державним виконавцем Бондаренко В.В. при виконанні нею виконавчого провадження, треті особи, що не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розгілядати за його відсутністю. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, зі слів представника відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON], вона виїхала за кордон, та ніякої інформацію про її місцезнаходження немає. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши сторони, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеськой області від 04 червня 2004 року по справі № 2-28/04 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди та по зустрічному позовом Ханчис .1 Я. до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди було відмовлено. Позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності ділової репутації та стягнення моральної шкоди було задоволено частково. 21 грудня 2004 року ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного Одеської області було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 червня 2004 року було змінено, виклавши резолютивну частину в такій редакції: Позовні вимоги [PERSON] частково задовольнити. Зобов'язати [PERSON] в присутності працівників Білгород-Дністровського міського суду Одеської області принести вибачення [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 800 (вісімсот) гривень на відшкодування моральної шкоди. В позові [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності і стягнення моральної шкоди відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у сумі 51 гривень. Згідно ст. 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. В ході здійснення виконавчого провадження з виконання вимог виконавчого листа № 2-28-04 виданого 15.08.2005 року Овідіопольським районним судом про зобовязання [PERSON] прилюдно у присутності всіх співробітників місцевого Білгород-Дністровського міського суду, Одеської області принести вибачення [PERSON], наданий стягувачем до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області на виконання 26.08.2005 року. Згідно ст. 124 ч. 5 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5 передбачають, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону. Стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року N 74/5, передбачає, що державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити й виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець установлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів, а рішень про примусове виселення - 15 днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. При цьому вказується дата виконання. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Отже, постановою державного виконавеця [PERSON]відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 30.08.2005 року відкрито виконавче провадження за заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-28-2004, виданого 15.08.2005 року Овідіопольським районним судом, та пунктом 2-м цієї постанови надав боржнику строк для добровільного виконання рішення до 06.09.2005 року. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження в той же день направлена сторонам та суду за вих. № 28406. Однак боржником в добровільному порядку рішення суду не виконано, що підтверджується актом від 07.09.2005 року. Додатково боржниця [PERSON]Я повідомила, що не буде виконувати зазначене рішення суду так як вона оскаржує його у Верховному суді та в Європейському суді м. Страсбургу що також підтверджується актом від 07.09.2005 року. Однак, ніяких ухвал з касаційного суду, щодо вжиття заходів про зупинення виконання рішення не надходило, та не було надано позивачем [PERSON]. Боржницю попереджено було про відповідальність за невиконання рішення суду згідно ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчить особистий підпис боржниці в акті від 07.09.2005 року. На підставі заяви боржниці від 12.09.2005 року про відвід державного виконавця Карбан П.М. начальником відділу 19.09.2005 року розглянуто матеріали виконавчого провадження та заяву [PERSON] залишено без задоволення. Постанову про результати перевірки 20.09.2005 року за вих. № 30183 направлено заявнику. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спосіб та порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, повноваження державних виконавців при виконанні таких рішень визначений статтями 76, 87 Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин вимог виконавчого документу у наданий добровільний строк державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що якщо виконати рішення без участі боржника не можливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржником вимоги виконавчого документу не виконані про що свідчать заяви боржника від 12.12.2006 (2шт.) та акти державного виконавця від 12.12:2006 (2 шт.) з підписом боржника [PERSON]. З вищевказаних актів вбачається, що державним виконавцем Бондаренко В.В. у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» боржниці розяснено її права та обов'язки, про наслідки невиконання рішення під особистий підпис, який поставлений боржницею у добровільному порядку. За невиконання рішення суду у строк наданий для добровільного виконання державним виконавцем у відповідності до вимог статей 76. 87 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5 винесено постанови від 12.12.206 року про накладення штрафів на боржника у сумі 34 гри. та 68 грн. Зазначені постанови про накладання штрафу у встановленому п. 10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій. затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року N 74/5 порядку не були оскаржені [PERSON]. Щодо тверджень позивача [PERSON] 1.Я. про те. що державним виконавцем здійснювався тиск зловживая своїм службовим становищем, погрожувавши їй кримінальною справою, не знайшло своє підтвердження, так як згідно ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5 у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому самому порядку накладає штраф на боржника в подвійному розмірі. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону, отже пояснення вищевикладеного порядку було сприйнято позивачем [PERSON]. як погроза зі сторони державного виконавця. Таким чином, твердження позивача [PERSON] щодо нападків державних виконавців, зловживання їх своїм службовим становищем, якими вони начебто спричинили моральну шкоду є необґрунтованими. Також у ході судового засідання позивач [PERSON] в обгрунтування своїх позовних вимог постійно посилалася на кодекс виконавчого провадження, який взагалі не існує. Отже, все вищевикладене, підтверджує, що дії виконавчого провадження з виконання вимог виконавчого листа № 2-28-04. виданого 15.08.2005 року Овідіонольським районним судом проведені державними виконавцями у повній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року N 74/5.

Outcome: dismissed