overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату соціальної допомоги за період з 01.01.2010 року. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не зявився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі по тексту Закон) від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. За ст. 6 Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2010 році зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року. Згідно з ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1\\/, визначено, що суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату соціальної допомоги за період з 01.04.2010 року. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не зявився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі по тексту Закон) від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. За ст. 6 Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2010 році зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року. Згідно з ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1\\/, визначено, що суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату соціальної допомоги за період з 01.05.2010 року. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не зявився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі по тексту Закон) від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. За ст. 6 Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2010 році зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року. Згідно з ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1\\/, визначено, що суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право на державну соціальну допомогу, встановлену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату соціальної допомоги за період з 01.02.2010 року. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи до суду не зявився, надавши заперечення проти позову та просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задовольню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі по тексту Закон) від 18 листопада 2004 року, який встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно з наданими документами позивачу станом на 2 вересня 1945 року було менше 18 років. За ст. 6 Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2010 році зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились, тому позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року. Згідно з ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1\\/, визначено, що суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

У липні 2010 року до суду з заявою звернулася [PERSON] про визнання недієздатної сестри [PERSON], [INFO], яка за її ствердженням душевнохворою і не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вона є інвалідом першої групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК. Оскільки [PERSON] не може керувати своїми діями, то просить визнати останню недієздатною та встановити на нею опіку призначити її опікуном. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Чугуївської міської ради, вважає доцільним визнання недієздатною [PERSON] та встановлення над нею опіки і призначити опікуном [PERSON], про що дав свій висновок. Заслухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи, подання органу опіки та піклування, суд вважає заяву як таку що підлягає задоволення з наступного. У відповідності до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається із довідки серії ХАР-Р-82 № 016319 МСЕК Чугуївського району Харківської області [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, хворіє на синдром Дауна та потребує постійного нагляду з боку інших осіб. За довідкою Чугуївської ЦРЛ від 22.09.2010 року значиться, що [PERSON] з 1982 року знаходиться на обліку у психіатра у зв'язку помірної розумової відсталості в внаслідок хвороби Дауна. По своєму психічному стану [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно наданих документів заявниця і [PERSON] являються рідними сестрами. На підставі наведеного суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

24 вересня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на гараж з оглядовою ямою № 43 блок 1, розташований у дворі житлового будинку по вул.Леніна, 77 в м.Балаклія Харківської області. В обґрунтування позову пояснила, що на підставі рішення № 652 від 07 серпня 1985 року про виділення земельної ділянки вона з чоловіком розпочали будівництво гаражу, уклавши договір з будівельною організацією Балаклійським райселькомунхозом. Після завершення будівництва гараж було здано в експлуатацію. Весь цей час вони вважали, що гараж є їх власністю. Після смерті чоловіка [PERSON] вона звернулась до Балаклійської міської ради щодо отримання свідоцтва про право власності на гараж, проте їй було рекомендовано звернутися до суду. Позивачка в судове засідання надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача надав в судове засідання заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що рішенням № 652 від 07 серпня 1985 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаражу у дворі житлового будинку № 77 (кол.71) по вул.Леніна в м.Балаклія. На підставі дозволу на виробництво робіт по індивідуальному будівництву та договору на будівництво гаражу позивачкою та її чоловіком було побудовано гараж. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

20.09.2010 року позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0815 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою в сел.Андріївка Балаклійського району Харківської області вул.Поштова, 16. В обґрунтування позову пояснює, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вказаною вище адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 липня 2010 року Балаклійською державною нотаріальною конторою. При укладенні договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку приватним нотаріусом було допущено помилку, а саме не зазначено перехід права власності на земельну ділянку. Тому земельна ділянка залишилася у власності відповідачки по справі. В судове засідання позивач надав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку та розглянути справу за його відсутності. Відповідачка надала в судове засідання заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову, просить розглянути справу за її відсутності. Третя особа надала в судове засідання заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову, просить розглянути справу за її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2010 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в сел.Андріївка Балаклійського району Харківської області вул.Поштова, 16. Земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданому 18 липня 2003 року на підставі рішення Андріївської селищної ради від 04&nbsp;грудня 2002 року № 16. Під час оформлення договору купівлі-продажу вказаної вище садиби від відповідачки до чоловіка матері&nbsp;позивача надійшло&nbsp;право власності на неї, але не зазначено про входження до складу садиби земельної ділянки. Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, визнання відповідачами предявленого позову не сперечить закону, не порушує права, свободи чи&nbsp;інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

представник позивача просить суд із МПП «Аквилон» на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 3235 грн. 70 коп. та судові витрати в сумі 81 грн. 00 коп., з них 30 грн. понесені витрати за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. 00 коп. понесені витрати по судовому збору, а всього 3316 грн. 70 коп., посилаючись на те, що 08 грудня 2005 року в м. Києві на вул. Нижня Печерська дорога з вини громадянина [PERSON], який керував автомобілем "Камаз" з державними номерними знаками 167-33 КВ була вчинена дорожньо-транспортна пригода, про що свідчить довідка ВДАІ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14.02.2006 р. На дату вчинення цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 грудня 2005 р. та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеного ДТГ1 був пошкоджений автомобіль "ДЕО ЛAHOC" з номерними знаками АА 8098 АК, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Колорсервіс". Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб згідно рахунку - фактури №3 від 21 грудня 2005 року та акту №3 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 грудня 2005 року складених Фізичною-особою підприємцем [PERSON], складає 3 235 гривень 70 коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання відшкодування, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону. МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону. МТСБУ 29 травня 2006 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 3 235 гривень 70 коп.,

Outcome: approved