Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ДПС України у відшкодування матеріальної шкоди 17 421 грн. 16 коп., а саме 14 103 грн. одноразової виплати відшкодування в зв»язку з втратою годувальника, або щомісячними платежами в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2005 рік», Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» - з 01.09.2005 року 332 грн. щомісяця, з 01.01.2006 року - 350 грн. на місяць, з 01.07.2006 року - 375 грн., з 01.12.2006 року 400 грн., 1072 грн. 76 коп. витрат на лікування та поїздку до м.Львів, 2245 грн. 40 коп. витрат на поховання та 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що у 2005 році її син [PERSON] був призваний до служби у Державній прикордонній службі України. Службу проходив у мобільній прикордонній заставі "Мостиська" Мостиського прикордонного загону ДПС України. 16 серпня 2005 року [PERSON] був госпіталізований у Львівський шпиталь Державної прикордонної служби України з діагнозом при направленні «Остеома в області правого колінного суглобу, стрептодермія обличчя. 30 серпня 2005 року [PERSON] був прооперований в хірургічному відділенні шпиталю ДПС м.Львів з приводу остеоми великогомілкової кістки правої гомілки. В результаті проведеної операції у [PERSON] виникла важка анафілактична реакція негайного типу на введення лідокаїну у вигляді набряку легень. У зв'язку з цим 31 серпня 2005 року його у важкому стані переведено для подальшого лікування в шпиталь 1120 ЦВКГ ЗахОК. [INFO] року за наслідками проведеної операції її син помер. 05 вересня 2005 року з метою встановлення точної причини смерті бюро судово-медичної експертизи ЛМНУ ім.Д.Галицького було проведено розтин, за результатами якого видане остаточне лікарське свідоцтво про смерть. Як встановлено СМЕ, причиною смерті стала поліорганна дисфункція анафілактичного шоку на введення місцевого анестетика (наркозу) що виник в ході операції по видаленню остеоми правої нижньої гомілки у госпіталі ДПС України. Більше того, незважаючи на виниклу реакцію, оперативне втручання лікарями шпиталю не було припинено а навпаки виконувалось на фоні шокового стану. Доза місцевого анестетика була перевищена вдвічі. Внаслідок дій працівників Львівського госпіталю ДПС України настав анафілактичний шок під час операції. Напередодні, в період з 03.06.2005 по 13.06.2005 року [PERSON] проходив лікування з приводу гострого правобічного середньо катарального отиту у медичному лазареті в/ч 9930 (м.Черкаси), де в ході його лікування йому робили проби на чутливість до медикаментів. Згідно результатів проведених проб виявлено препарати, на які спостерігається алергічна реакція. Інформація про проведені проби та їх результати містилася у медичній документації військовослужбовця. З даною інформацією лікарі не ознайомились, проби реакції на лідокаїн не проводили та навіть перевищили вдвічі його дозу, що потягло виникнення анафілактичного шоку. Відповідачем завдано їй матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з наступного розрахунку. На поїздки до м.Львова з м.Кременчука автомобілем ,,[PERSON]" 1993 року випуску з витратами палива (бензин А-95) 10 л на 100 км. нею витрачено 200 л х 4,10 грн. = 820 грн. в обидва кінця. Нею було проведено поховання сина за власні кошти, витрати на які склали 656,40 грн., на проведення поминального обіду витрачено 1479 грн., на церковні ритуальні послуги та послуги батюшки - 110 грн., разом для організації та проведення поховання витрачено 2245 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на її користь на підставі ст.1201 ЦК України. За правилами ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується протягом п'яти років після смерті. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами відповідно до ст.1202 ЦК України. На час смерті сина її середньомісячний дохід складав 93,53 грн. Син підробляв та утримував їхню родину, оскільки вона з батьком були не взмозі цього зробити. Враховуючи, що син не працював на момент смерті, розмір щомісячних платежів має бути встановлений виходячи з встановленого мінімального розміру заробітної плати, а відтак розмір відшкодування має бути, враховуючи вимоги Законів України «Про Державний бюджет України на 2005, 2006 роки» за період 2005 - 2010 роки в сумі 23 703 грн. На лікування нею витрачено станом на день подання позову більше 800 грн., однак документальне підтвердження витрат вона має лише на 252 грн. 76 коп. Крім того, їй завдано значної моральної шкоди. Моральні страждання, яких вона зазнала, не може описати словами. Нестерпний душевний біль не залишає її протягом тривалого часу. Не пройде він ніколи, залишивши слід на все життя. Втрату дитини неможливо відобразити словесно. Дитині було лише 18 років. Його життя закінчилося раніше по волі лікарів, позбавивши [PERSON] в подальшому відчути радість одруження, батьківства та взагалі смак повноцінного життя молодої людини. Її життєві зв'язки порушені. Відправляючи сина на службу, вона прагнула бачити його сильним і мужнім захисником [PERSON], пишалася ним. Всі її надії та сподівання з приводу його майбутнього зруйновані вщент. Весь цей час вона перебуває в шоковому стані, до сих пір не може прийти до тями та зрозуміти, що сина немає в живих. Після операції протягом двох днів її дитина помирала у неї на очах, а вона розуміла свою неспроможність допомогти. Тривалий нервовий струс суттєво відобразився на стані її здоров'я, а тому не виключені патології, ускладнення, очевидною є неможливість відновлення попереднього стану здоров'я, в тому числі психічного стану. Вона постійно роздратована і пригнічена, позбавлена спокою, погано спить, не має апетиту, зневірена в життя та приголомшена. Моральну шкоду, нанесену їй, вона оцінює в 500 000 грн. В подальшому позивачка уточнила та доповнила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів - клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України м.Львів ( військова частина 2522), адміністрації Державної прикордонної служби України, Державного казначейства України, [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичного клінічного центру Західного регіону) в солідарному порядку на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 38 711 грн. 40 коп., а саме 1072 грн. 76 коп. витрат на лікування та поїздку до м.Львів, 4745 грн. 40 коп. витрат на поховання, 32 894 грн. матеріальної шкоди внаслідок втрати годувальника та 695 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь 14 103 грн. одноразової виплати відшкодування в зв»язку з втратою годувальника, або щомісячними платежами в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2005 рік», Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» - з 01.09.2005 року 332 грн. щомісяця, з 01.01.2006 року - 350 грн. на місяць, з 01.07.2006 року - 375 грн., з 01.12.2006 року 400 грн., та 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що у 2005 році його син [PERSON] був призваний до служби у Державній прикордонній службі України. Службу проходив у мобільній прикордонній заставі "Мостиська" Мостиського прикордонного загону ДПС України. 16 серпня 2005 року [PERSON] був госпіталізований у Львівський шпиталь Державної прикордонної служби України з діагнозом при направленні «Остеома в області правого колінного суглобу, стрептодермія обличчя. 30 серпня 2005 року [PERSON] був прооперований в хірургічному відділенні шпиталю ДПС м.Львів з приводу остеоми великогомілкової кістки правої гомілки. В результаті проведеної операції у [PERSON] виникла важка анафілактична реакція негайного типу на введення лідокаїну у вигляді набряку легень. У зв'язку з цим 31 серпня 2005 року його у важкому стані переведено для подальшого лікування в шпиталь 1120 ЦВКГ ЗахОК. [INFO] року за наслідками проведеної операції його син помер. 05 вересня 2005 року з метою встановлення точної причини смерті бюро судово-медичної експертизи ЛМНУ ім.Д.Галицького було проведено розтин, за результатами якого видане остаточне лікарське свідоцтво про смерть. Як встановлено СМЕ, причиною смерті стала поліорганна дисфункція анафілактичного шоку на введення місцевого анестетика (наркозу) що виник в ході операції по видаленню остеоми правої нижньої гомілки у госпіталі ДПС України. Більше того, незважаючи на виниклу реакцію, оперативне втручання лікарями шпиталю не було припинено а навпаки виконувалось на фоні шокового стану. Доза місцевого анестетика була перевищена вдвічі. Внаслідок дій працівників Львівського госпіталю ДПС України настав анафілактичний шок під час операції. Напередодні, в період з 03.06.2005 по 13.06.2005 року [PERSON] проходив лікування з приводу гострого правобічного середньо катарального отиту у медичному лазареті в/ч 9930 (м.Черкаси), де в ході його лікування йому робили проби на чутливість до медикаментів. Згідно результатів проведених проб виявлено препарати, на які спостерігається алергічна реакція. Інформація про проведені проби та їх результати містилася у медичній документації військовослужбовця. З даною інформацією лікарі не ознайомились, проби реакції на лідокаїн не проводили та навіть перевищили вдвічі його дозу, що потягло виникнення анафілактичного шоку. Відповідачем завдано йому матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з наступного розрахунку. За правилами ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується протягом п'яти років після смерті. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами відповідно до ст.1202 ЦК України. На час смерті сина її середньомісячний дохід складав 93,53 грн. Син підробляв та утримував їхню родину, оскільки вона з батьком були не взмозі цього зробити. Враховуючи, що син не працював на момент смерті, розмір щомісячних платежів має бути встановлений виходячи з встановленого мінімального розміру заробітної плати, а відтак розмір відшкодування має бути, враховуючи вимоги Законів України «Про Державний бюджет України на 2005, 2006 роки» за період 2005 - 2010 роки в сумі 23 703 грн. Крім того, йому завдано значної моральної шкоди. Дитині було лише 18 років. Втрату дитини неможливо відобразити словесно. Душевний біль не залишає його протягом тривалого часу. Його життя закінчилося раніше по волі лікарів, позбавивши [PERSON] в подальшому відчути радість одруження, батьківства та взагалі смак повноцінного життя молодої людини. Його життєві зв'язки порушені. Відправляючи сина на службу, він прагнув бачити його сильним і мужнім чоловіком, реалізувати в ньому свої нереалізовані мрії. В день смерті сина він перебував поруч із ним, про те не міг допомогти, що завдавало нестерпних страждань. Нервові потрясіння спричинили психічні розлади та загострення попередніх захворювань. На нервовому ґрунті виникають та стрімко розвиваються найскладніші захворювання, в тому числі і серцеві. Моральну шкоду, нанесену йому, він оцінює в 500 000 грн. В подальшому позивач [PERSON] позовні вимоги доповнив та уточнив, та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів - клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України м.Львів ( військова частина 2522), адміністрації Державної прикордонної служби України, Державного казначейства України, [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичного клінічного центру Західного регіону) на його користь в солідарному порядку у відшкодування матеріальної шкоди 32 894 грн. внаслідок втрати годувальника та 695 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 30.05.2007 року вказані цивільні справи об»єднані в одне провадження. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі з підстав, що зазначені в позові. Представник відповідача адміністрації Державної прикордонної служби України в судовому засіданні в задоволенні позовів позивачів до адміністрації Державної прикордонної служби України просив відмовити у зв»язку з тим, що адміністрація Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем за даними позовами. Представник відповідача Державного казначейства України в судовому засіданні в задоволенні позовів позивачів до Державного казначейства України просив відмовити, оскільки Державне казначейство є неналежним відповідачем у даній справі, так як ніяких порушень відносно позивачів не допускало і несе відповідальність лише за своїми зобов»язаннями. Представник відповідача клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України м.Львів ( військова частина 2522) в судовому засіданні в задоволенні позовів просив відмовити у зв»язку з їх безпідставністю та не доведеністю позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичного клінічного центру Західного регіону) до судового засідання не з»явився, направив до суду письмові заперечення проти позовів, згідно яких в задоволенні позовів просив відмовити у зв»язку з тим, що вина лікарів [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичного клінічного центру Західного регіону) не доведена, а тому підстав для відшкодування шкоди не вбачається. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з»явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи [PERSON] та представника відповідача [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичного клінічного центру Західного регіону) та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, пояснення представників відповідачів клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України м.Львів ( військова частина 2522), адміністрації Державної прикордонної служби України, Державного казначейства України, свідка [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді старшого ординатора хірургічного відділення клінічного госпіталю ДПС України м.Львів. 16.08.2005 року до госпіталю поступив [PERSON] із діагнозом вульгарне імпетиго обличчя та остеома великогомілкової кістки правої гомілки. З 26.08.2005 року по 30.05.2005 року [PERSON] отримував лікування захворювання шкіри обличчя та після повторної консультації з лікарем шкір - венерологом хворий було прийнято рішення про проведення операції по видаленню остеоми. Напередодні операції [PERSON] був оглянутий лікарем - анестезіологом та ним, при цьому хворий скарг не висловлював. Згідно записів чергової сестри в медичній документації, почував себе задовільно. Перед операцією лікар - анестезіолог [PERSON] оглянула [PERSON] і відхилень у його стані не знайшла і тому було прийнято рішення про проведення оперативного втручання. [PERSON] в усній формі дав згоду на проведення операції, про те чи давав останній згоду на введення анестетика і який анестетик було введено, йому не відомо. Перед операцією [PERSON] знаходився в стані медикаментозного сну. Інформацію про клінічну смерть [PERSON] йому ніхто не повідомляв. Коли зайшов до приміщення операційної, то там знаходився начальник відділення анестезіології. Лікар - анестезіолог [PERSON] повідомила йому про те, що у [PERSON] було пониження артеріального тиску після чого остання надала згоду на проведення операції. Позивачі [PERSON], [PERSON] є батьками [PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] 17 травня 2005 року Кременчуцьким ОМВК Полтавської області був призваний на строкову військову службу, яку проходив до 28.07.2005 року у військовій частині 9930 м.Оршанець Черкаської області та в період з 28.07.2005 року по 16.08.2005 року [PERSON] проходив строкову військову службу у військовій частині 1494 на посаді патрульного мобільної прикордонної застави «Мостиська» Мосьтиського прикордонного загону ДПС України у військовому званні «рядовий», що підтверджується наказами командира військової частини 9930 м.Черкаси №94 - ос від 20.05.2005 року та №141 - ос від 28.07.2005 року. 16.08.2005 року [PERSON] був госпіталізований в клінічний госпіталь ДПС України м.Львів з діагнозом при направленні - остеома в області правого колінного суглобу, стрептодермія обличчя. Відповідно до історії хвороби №2051/689, 30.08.2005 року групою лікарів клінічного госпіталю ДПС України м.Львів у складі у складі лікаря анестезіолога [PERSON], хірурга [PERSON], асистента [PERSON] в присутності начальника відділення анестезіології та реанімації [PERSON], в хірургічному відділенні клінічного госпіталю ДПС України у м.Львів [PERSON] було проведено оперативне втручання - видалення остеоми правої великогомілкової кістки. Згідно висновку комісійної судово - медичної експертизи №888/12/2005 від 05.09.2005 року - 25.11.2005 року Львівського бюро СМЕ та 87 СМЛ комісія експертів прийшла до наступних висновків: напередодні оперативного втручання, як свідчить температурний лист історії хвороби №2051/689 госпіталю ДПС України та зі слів супроводжуючого персоналу із запису ангіохірурга від 31.05.2005 року у історії хвороби №8410 1120 ЦВКГ у [PERSON] температура тіла становила 37, 3 С, що можна розцінювати як проти показ до планового оперативного втручання, і що не було взято до уваги та враховано лікарем - анестезіологом і лікуючим лікарем. Ускладнення, що виникли у пацієнта, були непередбачуваними. Причиною погіршення стану під час оперативного втручання [PERSON] став анафілактичний шок на введення місвцевого анестетика «Лідокаїну», що було помилково розцінено медичним персоналом, як колаптоїдна реакція. Вірний діагноз був встановлений через 11 годин від розвитку патологічного стану. Медична допомога хворому [PERSON] після розвитку ускладнення на протязі доби надавалась некваліфіковано. Основним в розвитку захворювання є розвиток анафілактичної реакції - у формі шоку, яка не була адекватним чином оцінена, і випливаючи з цього обрана невірна подальша тактика - продовження оперативного втручання, пізніше неадекватна терапія протягом доби в госпіталі ДПС України м.Львів. При виникненні ускладнення у вигляді системної анафілаксії на введення місцевого анестетика тактика ведення пацієнта була невірною - оперативне втручання не припинено і виконувалось на фоні шокового стану. Протягом наступної доби післяопераційного періоду проводилось неадекватне лікування. Крім того, доза місцевого анестетика була підвищена вдвічі. Відповідно до вимог уніфікованих стандартів лікування аналогічних даному патологічних станів необхідно проводити у відділенні інтенсивної терапії в установах вищого рівня акредитації. В госпіталі ДПС України м.Львів після виникнення ускладнення на введення місцевого анестетика була вибрана хибна тактика лікування пацієнта, що привело до розвитку смертельних ускладнень. Відповідальність за доцільність вибору методу і методику знеболення, правильність техніки виконання знеболення, загальний стан хворого під час всього періоду знеболювання та оперативного втручання, своєчасність та правильність діагностики всіх патологічних станів, що виникають у хворого в період знеболення та їх адекватне лікування несе лікар - анестезіолог. В 1120 ЦВКГ пацієнт був госпіталізований з незворотними проявами перенесеного анафілактичного шоку внаслідок невірної діагностики та неправильного лікування паталогічного процесу на попередньому етапі госпіталізації. Від поступлення в 1120 ЦВКГ до настання смерті [PERSON] лікувальні заходи носили реанімаційний характер. На попередньому етапі госпіталізації (госпіталь ДПС України м.Львів) у хворого [PERSON] клінічно та рентгенололічно була діагностовано доброякісна пухлина - остеома правої великогомілкової кістки. Враховуючи наявність больового синдрому на протязі останнього місяця оперативне втручання [PERSON] було показано в плановому порядку. Оперативне втручання виконано технічно правильно. Причиною смерті хворого [PERSON] була полі органна дисфункція, що розвинулася на грунті анафілактичного шоку на введення місцевого анестетика - лідокаїну. Відповідно до висновку комісійної судово - медичної експертизи, що складений судово - медичною експертною комісією Головного бюро судово - медичної експертизи МОЗ України №188 від 20.05.2008 - 30.11.2009 року, судово - медична експертна комісія прийшла до наступних висновків: Згідно з даними історії хвороби №2051/689 [PERSON] було проведено оперативне втручання - видалення остеоми правої великогомілкової кістки. Згідно даних температурного листка ввечері 29.08.2005 року у [PERSON] була зафіксована субфебріальна температура (37,3С). Згідно з даними спеціальної медичної літератури та існуючою практикою, підвищення загальної температури у хворого напередодні планованої хірургічної операції потребує відкладення операції з метою встановлення причини її підвищення та проведення заходів для її нормалізації. Згідно з листом загального знеболювання, анестезія [PERSON] проводилась шляхом введення в спинномозковий канал 6 мл. 2% лідокаїну гідро хлориду. Необхідно зазначити, що оскільки лідокаїна гідро хлорид є анестезуючим засобом, то перед його введенням в організм хворого необхідно проводити шкірний тест та виконувати відповідний запис у медичних документах. Окрім того, при первинному огляді анестезіолога 29.08.2005 року у алергологічному анамнезі [PERSON] була відмітка про алергічну реакцію на введення хлориду кальцію. Відповідно до протоколу операції, у [PERSON], на 3 хвилині після введення анестетика з»явились наступні симптоми: « утруднення дихання, запаморочення, загальна слабкість. Згідно з даними спеціальної медичної літературі, при вищевказаній ситуації, хірургічна операція має бути припинена одночасно з проведенням заходів, спрямованих на стабілізацію артеріального тиску. Якщо ці заходи ефективні, то вважається, що стан хворого був пов»язаний з колаптоїною реакцією ( в зв»язку з судинорозширюючим ефектом лідокаїну), й після стабілізації артеріального тиску можна продовжувати оперативне втручання. Якщо для відновлення геодинаміки цих заходів недостатньо, мова йде про анафілактичний шок ( негайна алергічна реакція загального типу, при якому продовження хірургічної операції лише погіршить стан хворого, тому потребує відміни. Однак діагноз анафілактичного шоку під час проведення операції громадянину [PERSON] не був встановлений, а оперативне втручання не було зупинене. З огляду на те, що введена доза лідокаїну не перевищувала терапевтичну й виходячи з оцінки клінічних проявів, які розвинулись у [PERSON] після його введення, слід вважати, що лікар - анестезіолог мав можливість запідозрити у хворого ускладнення введення лідокаїна - анафілактичний шок та відмінити операцію. Необхідно додати, що після завершення оперативного втручання [PERSON] був екстубований та переведений зі штучного на самостійне дихання, що могло погіршити його, й без того тяжкий стан. Отже, при наданні медичної допомоги [PERSON] у клінічному госпіталі ДПС України м.Львів мали місце наступні недоліки: не враховано підвищення загальної температури тіла на передодні операційного втручання; не проведена попередня проба на чутливість до лідокаїну у хворого, який відносився до групи ризику; неправильна тактика надання медичної допомоги під час ускладнення анестезіологічного супроводження хірургічної операції; передчасна екстубація та переведення на самостійне дихання. Згідно даними медичної документації, дослідження трупа та результатами мікроскопічного дослідження шматочків його внутрішніх органів судово - медичним гістологом комісії Головного бюро СМЕ МОЗ України, смерть [PERSON] настала від анафілактичного шоку після введення лідокаіна. Відповідно до даних спеціальної медичної літератури, анафілактичний шок є грізним та небезпечним ускладненням, яке може виникнути в процесі надання анестезіологічної допомоги, при якому навіть у випадку правильної та своєчасної медичної допомоги смерть настає у 10 - 20 % випадків. Враховуючи те, що [PERSON] належав до пацієнтів групи ризику, виникнення лікарської алергії, введення йому будь - якого анестетика передбачало проведення шкірної проби для попередження та запобігання його застосування у разі позитивного результату цієї проби. Вказана проба не була зроблена лікарем - анестезіологом. Між не проведенням [PERSON] шкірної проби на чутливість до лідокаїну лікарем - анестезіологом перед знеболюванням хірургічної операції та розвитком анафілактичного шоку, внаслідок якого настала його смерть, вбачається прямий причинний зв»язок. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №888/2005 від 05.09.2005 року, що видане Львівським ОБСМЕ [PERSON] помер [INFO] року у стаціонарі [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичний клінічний центр Західного регіону). Згідно листка первинного огляду анестезіолога від 29.08.2005 року, при первинному огляді лікарем анестезіологом [PERSON] у алергологічному анамнезі [PERSON] було зроблено відмітку про алергічну реакцію на введення хлориду кальцію. Відповідно до п.1.3 «Інструкції про порядок проведення діагностики лікарської алергії», що затверджена спільним наказом МОЗ України та АМН України №127/18 від 02.04.2002 року особам у яких в анамнезі встановлено алергічні прояви на медикаменти, лікарський засіб аналогічного чи близького за хімічним складом типу не призначається. Стосовно застосування інших лікарських засобів хворих відносять до групи ризику. З наведеного вбачається, що оскільки у алергічному амнемнезі [PERSON] було зроблено відмітку про алергічну реакцію на введення хлориду кальцію то останній відносився до групи ризику виникнення лікарської алергії. Відповідно до листа загального знеболювання від 30.08.2005 року, при проведенні оперативного втручання [PERSON] проводилась анестезія шляхом введення 6 мл.2% лідокаіну гідрохлориду. Відповідно до п.1.2 «Інструкції про порядок проведення діагностики лікарської алергії», що затверджена спільним наказом МОЗ України та АМН України №127/18 від 02.04.2002 року при відсутності даних про алергічні прояви лікарський препарат призначається без додаткових обстежень, за винятком призначення антибіотиків ін'єкційного застосування та анестезуючих засобів, перед призначенням яких проводиться шкірний тест. Згідно Інструкції для медичного застосування препарату «Лідокаїну гідрохлорид», що затверджена наказом МОЗ України №240 470 від 16.12.2002 року останній відноситься до фармакологічної групи анестетиків, засобів для місцевої анестезії, антиаритмічних засобів Ib класу. З наведеного вбачається, що оскільки [PERSON] належав до пацієнтів групи ризику виникнення лікарської алергії, введення останньому будь - якого анестетика передбачало проведення шкірної проби для попередження та запобігання його застосування у разі позитивного результату цієї проби. Як встановлено судом, та це вбачається із медичної документації, що мається у матеріалах справи, зокрема історії хвороби №2051/689 [PERSON], перед введенням [PERSON] 6 мл.2% лідокаіну гідро хлориду вказана проба лікарем - анестезіологом [PERSON] не була зроблена. Відповідно до довідки начальника госпіталю ДПС України м.Львів №41/289 від 13.03.2006 року, в доопераційний період відповідальність за хворого [PERSON] ніс лікуючий лікар [PERSON] Під час проведення операції хворому [PERSON] відповідальність за проведення анестезівогогічного забезпечення хворому [PERSON] несла лікар - анестезіолог [PERSON], за проведення оперативного втручання - лікар [PERSON]. В ранній післяопераційний період і до моменту пробудження, відновлення самостійного дихання хворого [PERSON] відповідальність несла лікар - анестезіолог [PERSON]. У подальшому, після погіршення стану хворого [PERSON], відповідальність за хворого несли співробітники клінічного госпіталю ДПС України м.Львів: лікар - анестезіолог [PERSON], начальник відділення анестезіології та реанімації [PERSON], старший ординатор хірургічного відділення [PERSON] ( відповідно до наказу МОЗ №303 від 08.10.1997 року. Враховуючи викладене, оцінюючи в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що при наданні працівниками клінічного госпіталю ДПС України в м.Львів медичної допомоги [PERSON], зокрема лікарем - анестезіологом [PERSON] не було додержано вимог п.1..2, 1.3 «Інструкції про порядок проведення діагностики лікарської алергії», що затверджена спільним наказом МОЗ України та АМН України №127/18 від 02.04.2002 року, а саме, перед введенням [PERSON] анестетика останньому не проведена попередня проба на чутливість до лідокаїну у хворого, який відносився до групи ризику, як наслідок чого розвинувся анафілактичний шок, від якого настала смерть останнього і між вказаними діяннями [PERSON] та наслідками у вигляді настання смерті [PERSON] вбачається прямий причинний зв»язок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що допущення вказаних вимог «Інструкції про порядок проведення діагностики лікарської алергії», що затверджена спільним наказом МОЗ України та АМН України №127/18 від 02.04.2002 року наявність прямого причинного зв»язку між вказаними порушеннями та настанням наслідків у вигляді смерті [PERSON] є підставою для покладення на винну особу цивільно - правової відповідальності, зокрема підставою для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Як встановлено судом на час вчинення зазначених вище дій [PERSON] перебувала у трудових відносинах з клінічним госпіталем ДПС України у м.Львів. Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином належним віповідачем у даній справі є клінічний госпіталь ДПС України у м.Львів, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовів саме до вказаного відповідача, а в задоволенні позовів до адміністрації Державної прикордонної служби України, Державного казначейства України, [PERSON] військового клінічного госпіталю 1120 (Військово - медичного клінічного центру Західного регіону) необхідно відмовити у зв»язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Відповідно до квитанції від 04.08.2006 року за спорудження та встановлення надгробного пам»ятника позивачкою [PERSON] сплачено 2 500 грн., згідно денного забірного листа №1494 за проведення поминального обіду останньою сплачено 1479 грн. Відповідно до договору - замовлення №3059 - 05/бн від 06.09.2005 року та рахунку замовлення №3059 - 05/н від 06.09.2005 року на організацію та проведення похорон [PERSON] сплачено 656 грн. 40 коп., при цьому замовником у договорі вказано [PERSON]., а позивачкою суду не надано належних доказів того, що саме нею понесені витрати на організацію та проведення похорон [PERSON] Також позивачкою не надано доказів того, що нею за церковні послуги «батюшки» сплачено 110 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню в сумі 3949 грн. ( 2500 + 1479). Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення на її користь коштів, сплачених на поїздки до м.Львів автомобілем «Хюндай Соната» та витрат на придбання ліків, використаних для її лікування, на підтвердження сплати яких позивачкою суду надано фіскальний чек №0318005682 від [INFO] року, фіскальний чек №8370 від 19.06.2006 року на 32, 41 грн., фіскальний чек від 19.06.2006 року на 22 грн., фіскальний чек №358774 від 21.06.2006 року на 22 грн. 09 коп., фіскальний чек №04349 від 23.06.2006 року на 16 грн. 20 коп., то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою суду не надано доказів, щоб свідчили про те, що остання дійсно їздила до м.Львів автомобілем «Хюндай Соната», та не надано доказів того, що внаслідок дій відповідача у неї виникло захворювання, для лікування якого нею придбавались ліки. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Позивачами суду не надано жодних доказів того, на час смерті [PERSON] вони були непрацездатними особами та перебували на його утриманні, а також не надано доказів, що б свідчили про наявність у них на час смерті [PERSON] права на одержання від нього утримання, а тому суд приходить до висновку, що в задоводенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про стягнення на їх користь по 32 894 грн. у рахунок відшкодування шкоди завданої смертю [PERSON] необхідно відмовити у зв»язку з їх необгрунтованістю. Згідно ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. В результаті дій та бездіяльності співробітників клінічного госпіталю ДПС України м.Львів внаслідок який наступила смерть [PERSON], позивачі зазнали втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань від втрати близької людини - сина. Тобто останнім безумовно завдано моральну шкоду, а тому суд, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, відсутність можливості для відновлення попереднього стану та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню в розмірі по 100 000 грн. кожному.

Outcome: partial