Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату щомісячної соціальної допомоги «Дітям війни», обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є «дитиною війни», відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і має право одержувати пенсію, яка повинна бути підвищена на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. За позовом просить визнати незаконними дії управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, щодо відмови у виплаті йому підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по теперішній час, а також стягнути з відповідача недоплачену суму допомоги у розмірі 4326 грн. 50 коп. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя у судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких просить розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності позивача та представника відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має статус дитини війни та знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя. Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач як дитина війни має право на державну соціальну допомогу, зокрема, на підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Законом України № 489-V від 19.12.2006 "Про Державний бюджет України на 2007 рік", зокрема пунктом 12 статті 71, було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни та статтею 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рн/2007 від 09.07.2007 визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону. Після прийняття Конституційним Судом України вказаних рішень знову почали діяти положення статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни. Тобто з часу прийняття цього рішення у позивача відновилось право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 відповідач був зобовязаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі, встановленому статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", в редакції закону від 18.11.2004. Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. За таких обставин положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Отже, вирішуючи даний спір суд приходить до висновку, що при розрахунку розміру доплати до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Аналогічні правовідносини склалися в 2008 році, 2009 році, 2010 році, оскільки зміни до статті 6 вищезазначеного Закону, що внесені пунктом 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-пр/2008. Після прийняття Конституційним Судом України вказаних рішень знову почали діяти положення статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни. Тобто з часу прийняття цього рішення у позивача відновилось право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними дії управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови у виплаті їй підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по теперішній час, а також про зобовязання управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату йому підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22 травня 2008 року по теперішній час в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проявило бездіяльність щодо законодавчо визначеного обов'язку вчинити дії, пов'язані з перерахунком надбавки до пенсії дитині війни, позивачем у позові не зазначено та не надано належних доказів за який період часу було не доплачено позивачу підвищення до пенсії у розмірі 4326 грн. 50 коп., суд не може здійснювати розрахунок суми надбавки до пенсії позивача за власною ініціативою, обов'язок по перерахунку надбавки до пенсії дитині війни відноситься до повноважень відповідача, а суд лише має право зобов'язати його вчинити дії щодо перерахунку допомоги відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення підвищення до пенсії у розмірі 4326 грн. 50 коп. слід залишити без задоволення.

Outcome: partial