Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер 17.09.2009 року, відкрилась спадщина, що включає житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с. Великий ліс, вул. Лісова, 6. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Позивач вказує про неможливість в іншому, крім судового порядку, вирішити спір. Посилаючись на дані обставини, а також на відсутність інших спадкоємців, просить визнати в порядку спадкування право власності на вищевказане майно. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав із зазначених в позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав письмову заяву, в якій справу просив слухати у відсутності представника, позовні вимоги визнає. Приймаючи до уваги викладене суд вважає необхідним ухвалити рішення на підставі ст. 174 ЦПК України. Позивач - [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується сторінкою з паспорту позивача про сімейний стан. [PERSON] помер 17.09.2009 року. Згідно з довідкою Літківської сільської ради Лугинського району Житомирської області № 156 від 06.05.2010 року громадянка [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з ним в одному будинку № 6 по вул. Лісовій в с. Великий Ліс Лугинського району. Постановою нотаріуса від 21.09.2010 року громадянці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку з тим, що в порушення вимог п.216 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" нею не було надано правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності або довідка органу місцевого самоврядування (якщо в місцевості інвентаризація не проводилась) на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою : Житомирська обл., Лугинський район, с.Великий ліс,вул. Лісова, 6. Згідно відповіді БТІ право власності не зареєстровано. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з урахуванням наступного. Судом встановлено, що будівництво будинку здійснювалось подружжям, будівництво завершено в 1962 році. Володіння та користування вказаним будинком за життя здійснювалось спільно, що підтверджується поясненнями позивача, довідкою Літківської сільської Ради № 155 від 26.05.2010 року (а.с. 6), запис якої зроблено на підставі відомостей господарських книг, довідкою Літківської сільської Ради № 156 про те, що на час смерті [PERSON] в будинку проживає [PERSON] Будинок розташований на земельній ділянці, яка рішенням 24 сесії XXI скликання Літківської сільської ради народних депутатів від 14.12.1993 року передана у власність [PERSON], рішенням 29 сесії Літківської сільської ради народних депутатів від 11.09.2009 року передана для обслуговування житлового будинку (0,25 га.) та ведення особистого підсобного господарства (0,35 га.) Судом враховано, що підзаконні нормативні акти, що визначали порядок проведення реєстрації будинків до 07.02.2002 року, дати набрання чинності "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", запис погосподарської книги сприймався як дійсне підтвердження належності будинку певній особі. Так, у відповідності до підпункту "а" пункту 20 розділу ІІІ "Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року) на підставі записів в погосподарських книгах органи БТІ складали списки щодо власників будинку. Судом оглянуто копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: Житомирська обл., Лугинський район, с.Великий ліс, вул. Лісова, 6: креслення плану будинку, характеристика, експлікація до плану будинку. Суд бере до уваги, що Цивільний Кодекс Української РСР (1963 р.), що діяв під час більшості років утримання будинку, не містив норми, яка передбачала виникнення права власності на нерухоме майно після реєстрації. Таке право лише опосередковано встановлювалось за ст. 227 ЦК Української РСР (1963 р.), у відповідності до якої договір відчуження житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню, а тому при розпорядженні, як невід"ємному складнику поняття власності, вважали себе власниками на підставі самого утримання нерухомого майна, іншими особами таке право не оспорювалось, а тому не звертались за видачею свідоцтва про право на власність. Згідно ст.3 п.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набраннячинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов"язкової реєстрації таких прав. У відповідності до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За наведених обставин, з урахуванням положень суд приходить до переконання про наявність у подружжя прав та обов"язків як власників спільного нерухомого майна, а саме на житловий будинок за адресою : Житомирська обл., Лугинський район, с.Великий ліс, вул. Лісова, 6. Наявність інших спадкоємців, що подали заяви про прийняття спадщини або проживали разом із спадкодавцем, судом не встановлено. Після смерті [PERSON] спадкоємцем виступила його дружина - [PERSON], яка проживала разом із спадкодавцем, отримавши частку зі спільної сумісної власності на будинок. Враховуючи вищенаведене, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved