Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

Сторони одружені з 06.07.1996 р., шлюб зареєстрований відділом РАЦС Ленінської райадміністрації м .Запоріжжя, актовий запис №392. У шлюбі сторони перебувають вперше. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дочку [PERSON], 02.08.1998 р., яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши в заяві, що їх сімя фактично розпалася в січні 2010 р. через відсутність взаєморозуміння, постійно виникаючих сварок та скандалів, різних поглядів на життя. Вважаючи примирення та подальше збереження сімї неможливим, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально, поклавши витрати по реєстрації розірвання шлюбу на відповідача. Крім того, в позові позивачка вказує, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] На сьогоднішній день вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, суду пояснив, що вони дійсно не проживають разом з січня 2010 р., спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, наполягає на розірванні шлюбу, тому що відновити сімейні відносини неможливо. Крім того, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки, однак не в твердій грошовій сумі 1500 грн., а в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Ніяких інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших утриманців він не має. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому розгляді ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сімя сторін фактично розпалась в січні 2010 р., вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Сторони категорично наполягають на розірванні шлюбу, що говорить про їх стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Оскільки сімю сторін зберегти неможливо, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання дитини, їх шлюб підлягає розірванню. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], 02.08.1998 р., що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак з пояснень сторін видно, що вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. Дитина сторін [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів про розмір доходу відповідача та про можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісяця, у звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дитини в частці від його доходу. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дочки, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховує матеріальне становище дитини, відсутність у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню відповідачем витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 37 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню в доход держави витрати по оплаті держмита в сумі 51 грн. та інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved