Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивач у вересні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору від 07.12.2007 р. № СМ-SME302/254/2007 відповідачці був наданий кредит на споживчі цілі у розмірі 263.350, 00 доларів США на строк до 07.12.2014 р. Крім того, 07.12.2007 р. між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № СМ-SME302/253/2007, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 4.650,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 07.12.2014 р. У забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними кредитними договорами між сторонами був укладений договір іпотеки № РМ-SME302/168/2008 від 23.04.2008 р., відповідно до якого відповідачка передала позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення № 7 по вул. Жуковського, 4а у м. Дніпропетровську загальною площею 240, 3 кв.м., що належить їй на праві власності. Оскільки зобовязання позичальника не виконувалися належним чином, станом на 11.09.2009 р. утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором № СМ-SME302/254/2007 від 07.12.2007 р. у розмірі 297.351, 38 доларів США та за кредитним договором № СМ-SME302/253/2007 від 07.12.2007 р. у розмірі 5.073, 01 доларів США, а всього у розмірі 302.424, 39 доларів США, що за курсом НБУ станом на час подання позову складає 2.417.701, 54 грн. З урахуванням викладеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення № 7 по вул. Жуковського, 4а у м. Дніпропетровську загальною площею 240, 3 кв.м., шляхом продажу його позивачем з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та надання позивачеві відповідних повноважень, зобовязати відповідачку передати позивачеві в управління предмет іпотеки, зобовязати КП «Дніпропетровське МБТІ» видати позивачеві оригінал витягу з реєстру прав власності на спірне нерухоме майно та дублікат його технічного паспорту, зобовязати Приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] видати позивачеві дублікат договору купівлі-продажу від 23.04.2008 р., реєстраційний № 1569. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Інші особи, що беруть участь у справі, до суду не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися, що є підставою для вирішення справи без їх участі у заочному порядку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 07.12.2007 р. № СМ-SME302/254/2007 відповідачці був наданий кредит на споживчі цілі у розмірі 263.350, 00 доларів США на строк до 07.12.2014 р. (а.с. 37-48). 07.12.2007 р. між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № СМ-SME302/253/2007, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 4.650,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 07.12.2014 р. (а.с. 23-36). У забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними кредитними договорами між сторонами був укладений договір іпотеки № РМ-SME302/168/2008 від 23.04.2008 р., відповідно до якого відповідачка передала позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення № 7 по вул. Жуковського, 4а у м. Дніпропетровську загальною площею 240, 3 кв.м., що належить їй на праві власності (а.с. 49-57, 73-83). Оскільки зобовязання позичальника не виконувалися належним чином, станом на 11.09.2009 р. утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором № СМ-SME302/254/2007 від 07.12.2007 р. у розмірі 297.351, 38 доларів США та за кредитним договором № СМ-SME302/253/2007 від 07.12.2007 р. у розмірі 5.073, 01 доларів США, а всього у розмірі 302.424, 39 доларів США, що за курсом НБУ станом на час подання позову складає 2.417.701, 54 грн., згідно наданим позивачем розрахункам, правильність яких відповідачкою не спростована (а.с. 71, 72). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що здійснюється зокрема на підставі рішення суду. Оскільки з фактичних обставин справи вбачається, що забезпечене іпотекою зобовязання не було виконане, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає як така, що виходить за межі повноважень іпотекодержателя, передбачених законом, що регулює спірні правовідносини, та умовами укладеного між сторонами договору іпотеки. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial