Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину що , відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни. Ст. 6 Закону дає їй право на щомісячну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка відповідачем нарахованою не була. Просила суд поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона відносно не призначення, не донарахування та не виплати їй надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та за період з 01 січня 2010 року по час ухвалення рішення суду, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона призначити, до нарахувати та виплатити їй надбавку до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 1 січня по 31 грудня 2009 року, з 1 січня по час ухвалення рішення суду, виходячи із мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у липні - грудні 2007 року, в травні - грудні 2008 року, в січні - грудні 2009 року, з січня 2010 року по час ухвалення рішення суду , стягнути з відповідача судові витрати. Позивач до судового засідання не зявився про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Звернулась до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність , просила задовольнити позов за обставин зазначених в позовній заяві. Представник відповідача від Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона до судового засідання не зявився про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином , звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач відповідно до його віку на 2 вересня 1945 року, тобто на час закінчення Другої світової війни, було менше 18 років та пенсійного посвідчення, віднесено до категорії «Дітей війни», що не заперечується відповідачем, та йому виплачується пенсія останнім. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" , який набрав чинності з 1 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Дія ст. 6 вказаного Закону у 2007 році була зупинена 12 ст. 71 Закону України «Продержавний бюджет на 2007 рік». Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №1-29/2007 були визнані такими, що не відповідають конституції (є неконституційними) окремі положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», зокрема, положення п. 12. ст. 71, яким було припинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2008 році зміст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» був змінений п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та провнесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі № -28/2008 були визнані такими, що не відповідають конституції (є «конституційними) окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема, положення п. 41 розділу II, яким було внесені зміни у ст. 6 Закону України «Про соцііальний захист дітей війни». Згідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх кремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, та є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Таким чином, норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції 2004 року є діючими з дня ухвалення рішень Конституційним Судом України з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року. Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялася і будь - які обмеження щодо її застосування не встановлювалися. Таким чином відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року до теперішнього часу у відповідності з приписами норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей» в редакції 2004 року. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновок Конституційного Суду України по справі № 2 - 25/2009 від 19 травня 2009 року про застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого в абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виключно для визначення розмірів пенсії як на підставу правомірності виплати соціальної допомоги дітям війни, у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530. У пункті 3.2. і ухвали Конституційного Суду України від 19 травня 2009 року № 27 - у/2009 у справі № 2 - 25/2009 про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення терміна (словосполучення) «мінімальна пенсія за віком», що міститься у ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тлумачення терміна (словосполучення) «мінімальний розмір пенсії за віком», використаного в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що відсутність механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30 % якої мають підвищуватися дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, є прогалиною у законодавчому регулюванні виплати дітям війни, передбаченої у ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а за умовами ч. 9 ст. 8 ЦПК України, повязаної з гарантіями, закріпленими в статтях 22 та 46 Конституції України, заборонена відмова особі у захисті порушеного права з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. При прийнятті рішення суд враховує також те, що позивачу була нарахована та виплачувалася пенсія відповідачем, який повинен був самостійно здійснити нарахування та виплату надбавки до пенсії позивачу відповідно до діючого законодавства. Таким чином, суд вважає бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона щодо не нарахування та виплати надбавки до пенсії позивача з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 до теперішнього часу протиправною, і вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату надбавки до пенсії позивачу, як дитині війни, з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 року по 31 грудня 2007 року і з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, тобто з дня проголошення зазначених вище рішень Конституційного Суду України та з 01.01.2009 по час ухвалення рішення суду в межах заявлених вимог. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю в три роки, перебіг якої відповідно до ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з викладеного, суд вважає, що посилання позивача на те, що його права були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно - правових актів, про які позивач дізнався з публікацій у пресі, а тому пропустив встановлений законом строк для звернення до суду, заслуговують на увагу і строк підлягає поновленню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 8,50 гр. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду судом справи в сумі 37 гр., разом 45,50 гр. При цьому, суд вважає помилковим твердження відповідача про звільнення його від оплати судових витрат на підставах, визначених ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» та ст. 81 ЦПК України. До набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, до осіб, перелічених в ст. 4 зазначеного Декрету, на підставі п. 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, пільги, встановлені законодавством для державного мита, застосовуються лише при зверненні їх до суду. Крім того, справи про стягнення на користь осіб, що мають статус «Дітей війни», щомісячної соціальної допомоги відсутні у переліку справ, визначених ст. 81 ЦПК України, в яких не підлягають оплаті витрати на інформаційно - технічне забезпечення, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Outcome: approved