Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

В липні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати недійсним договір дарування жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами в с. Вороньків Бориспільського району по вул. Польовій, 3, який 11 березня 2008 року був укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєс-трований в реєстрі за №974. В ході розгляду цивільної справи представник позивача [PERSON] збільшила позовні вимоги: крім на-веденого вище договору, вона просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,3734 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3220881701:01: 016:0074 в с. Вороньків Бориспільського району по вул. Польовій, 3, який 11 березня 2008 року був укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №978. Крім того, представник позивача [PERSON] просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, з кадастровим номером 3220881701:01:016:0073 в с. Вороньків Бо-риспільського району по вул. Польовій, 3, який 11 березня 2008 року був укладений між [PERSON] та відпові-дачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №982. В обґрунтування предявленого позову позивач [PERSON] та її представник [PERSON] посилались на те, що 8 травня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла тільки позивачу [PERSON] 4 травня 2008 року [PERSON] померла, у звязку з цим відкрилась спадщина на її жилий будинок з надвір-ними будівлями та господарськими спорудами та на її дві земельні ділянки, що розташовуються в с. Вороньків Бо-риспільського району по вул. Польовій, 3. Позивач [PERSON] в шестимісячний строк звернулась до Бориспіль-ської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, разом з тим правоустановчі доку-менти на спірні обєкти нерухомого майна вона не отримала, оскільки, як стало відомо, 11 березня 2008 року спадко-давиця [PERSON] за договорами дарування відчужила спірний жилий будинок з надвірними будівлями та гос-подарськими спорудами, та спірні земельні ділянки, що знаходяться в с. Вороньків Бориспільського району по вул. Польовій, 3, на користь відповідача [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вважали, що у момент укладення цих договорів спадкодавиця [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що у відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України є підставою для визнання цих договорів недійсними. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують предявлений по-зов в повному обсязі, на його задоволенні наполягають. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнають, проти його задоволення за-перечують. В обґрунтування власних заперечень вони посилаються на те, що в момент укладення оспорюваних до-говорів спадкодавиця [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Тому підстави для визнання їх недійсними на підставі ч.1 ст.225 ЦК України, відсутні. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] при вирішенні спору по-кладається на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] позов не підтримує, проти його задоволення заперечує. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання [PERSON] та [PERSON], допитаних у судо-вому засіданні в якості свідків, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши до-кази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були рідними дочками [PERSON], якій належав жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований в с. Во-роньків Бориспільського району по вул. Польовій, 3. Крім того, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,2499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, з кадастровим номером 3220881701:01:016:0073 та земельна ділянка площею 0,3734 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3220881701:01:016:0074, що знаходяться за цією ж адресою. Достовірність цих обставин підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії ІІ-АВ №421029 від 19 квітня 1972 року, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.7 т.1), копією рішення Бориспільського районного суду від 7 серпня 2002 року (а.с.12 т.1) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №196794 від 20 березня 2003 року (а.с.13 т.1). 8 травня 2002 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Вороньківської Коновал В.І., за-реєстрований в реєстрі за №91 (а.с.17 т.1). За цим заповітом [PERSON] заповіла все своє майно на користь пози-вача [PERSON] Разом з тим, 11 березня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №974 (а.с.22 т.1). За цим договором [PERSON] безоплатно відчужила на користь [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовується в с. Вороньків Бориспільського району по вул. Польовій, 3. Крім того, того ж дня [PERSON] та [PERSON] уклали ще два договори дарування, посвідчені прват-ним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровані в реєстрі за №982 та №978 (а.с.199, 201г т.1). За цими договорами [PERSON] безоплатно відчужила на користь [PERSON] зе-мельну ділянку площею 0,2499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, з кадастровим номером 3220881701:01:016:0073 та земельну ділянку площею 0,3734 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3220881701:01:016:0074, що знаходяться за цією ж адресою: в с. Вороньків Бориспільського району по вул. Польовій, 3. 4 травня 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №119144 від 5 травня 2008 року, виданого на її ім'я (а.с.23зворот). 17 травня 2008 року позивач [PERSON] звер-нулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак отри-мати свідоцтво про право на спадщини за заповітом на спірний жилий будинок та земельні ділянки вона не може ос-кільки, у звязку з їх відчуженням ці обєкти нерухомого майна не входять до складу спадщини. У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.16 постанови №9 від 6 листопада 2009 року „Про су-дову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіат-ричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Судом встановлено, що внаслідок укладення вказаних договорів дарування позивач [PERSON] позбавлена права успадкувати спірний жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, а також спірні зе-мельні ділянки. У звязку з цим, вона є заінтересованою особою у розумінні ч.1 ст.225 ЦК України та має право ос-порювати їх дійсність. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 2008 році [PERSON] виповнилось 82 роки, вона була в не лежачому стані та погано орієнтувалась у часі. Навіть на прості запитання [PERSON] не завжди могла відповісти, мала значні порушення у памяті на поточні події, особливо була порушена її фіксаційна пам'ять. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в 2008 році [PERSON], дійсно, була в не лежачому стані та оточуючих вже не впізнавала. З акту посмертної судово-психіатричної експертизи №117 від 24 березня 2010 року вбачається, що станом на 11 березня 2008 року спадкодавиця [PERSON] страждала на хронічне психічне захворювання у формі органічно-го ураження головного мозку змішаного (судинно-ендокринного) генезу (церебральний атеросклероз, аутоімунний тіреоідит) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими розладами. Сту-пінь виразності психічних розладів була такою, що спадкодавиця [PERSON] під час складання оспорюваних до-говорів дарування усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не могла. З огляду на це, суд вважає, що для відновленого порушеного права [PERSON] оспорювані договори дару-вання спірного жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, та спірних земельних діля-нок належить визнати недійсними. Показання [PERSON] та [PERSON], допитаних у судовому засіданні в якості свідків, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що спадкодавиця [PERSON] ніби-то була адекватною та спроможною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд оцінює критично. Адже достовірність цих показань спростовується показаннями інших свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також актом посмертної судово-психіатричної експертизи №117 від 24 березня 2010 року. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] посилався на те, що акт посмертної судово-пси-хіатричної експертизи №117 від 24 березня 2010 року є неналежним доказом, оскільки в його резолютивній частині вказано про те, що спадкодавиця [PERSON] не була спроможною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення якогось заповіту, а не під час укладення оспорюваних договорів дарування. Посилання пред-ставника відповідача [PERSON] суд оцінює критично, адже вважає, що в акті посмертної судово-психіатричної експертизи №117 від 24 березня 2010 року була допущена лише описка, яка не впливає на його достовірність. У відповідності до ч.1 та п.1, п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а також з витрат, повязаних з проведенням судових експертиз. Згідно з ч.1 ст.88 цього ж Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанцій (а.с.1, 2 т.1) вбачається, що при предявленні позову [PERSON] сплатила судовий збір у роз-мірі 662 гривень та збір на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. Крім того, позивач витратила грошові кошти в загальному розмірі 2575 гривень 79 копійок на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. Це підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №8092 від 1 грудня 2008 року та №1149 від 19 березня 2010 року. Рішення суду ухвалюється на користь [PERSON], тому з відповідача [PERSON] на її користь нале-жить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 662 гривень, витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень та витрати на проведення посмертної судово-психіат-ричної експертизи в загальному розмірі 2575 гривень 79 копійок.

Outcome: approved