overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

21 червня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини: сина - [PERSON], який народився 26 березня 2008 року в розмірі 1000, 00 грн. Позивач в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1000, 00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно, причин неявки суду не повідомив, відповідних заяв та документів суду не надавав. За згодою позивача справа розглядалась відповідно до cт. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2005 року. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені з 2010 року, сторони разом не проживають. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], який народився 26 березня 2008 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина проживає разом з матір ю. Відповідно до ч. 3 cт. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 cт. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» з 1 квітня 2010 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 767 грн. Таким чином, суд, приймаючи до уваги відсутність даних про наявність джерела заробітку відповідача, на підставі ч. 3 cт. 181 СК України, ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 767 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

6 травня 2010р. АБ «Київська Русь» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 26.10.2006р. між відповідачем та позивачем було укладено договір кредиту №6690-С, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 4000грн.00коп., з платою за використання коштів у розмірі 24% річних, на строк до 25.10.2008р. Як вказав позивач, відповідачем не було виконано зобов'язання, внаслідок чого станом на 30.04.2010р. утворилася заборгованість в сумі 6127грн.98коп., яка складається з: \~ \~ \~ \~2831грн.00коп. \~ \~ \~ \~-\~заборгованість за\~кредитом, 2071грн.38коп.\~-\~заборгованість за\~несплаченими відсотками,\~1225грн.60коп. - штраф. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 6127грн.98коп. та відшкодувати судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач до суду вдруге не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову і клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 26.10.2006р. між відповідачем та позивачем було укладено договір кредиту №6690-С, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 4000грн.00коп., з платою за використання коштів у розмірі 24% річних, на строк до 25.10.2008р Судом встановлено, що відповідачем не було належним чином виконано зобов'язання, внаслідок чого станом на 30.04.2010р. утворилася заборгованість в сумі 6127грн.98коп., яка складається з: 2831грн.00коп. - заборгованість за кредитом, 2071грн.38коп.- заборгованість за несплаченими відсотками, 1225грн.60коп. \~ \~ \~ \~-\~штраф.\~За таких обставин суд вважає, що даний позов є обґрунтованим та на підставі ст.ст. 526, \~ \~ \~ \~530, \~ \~ \~ \~549, \~ \~ \~ \~550, \~ \~ \~ \~610, \~ \~ \~ \~611, \~ \~ \~ \~625, \~ \~ \~ \~1054\~ЦК України\~підлягає задоволенню. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати: \~ \~ \~ \~судовий збір в сумі 61грн.28коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн.00коп., разом - 181грн.28коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт втрати джерела засобів до існування у зв'язку з смертю її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що з 1998 року вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. З 1992 року та по теперішній час вона не працювала, і в свою чергу доходи від праці її чоловіка були єдиним джерелом засобів до їх існування. У 2001 році [PERSON] досяг пенсійного віку, оформив пенсію та 17 травня 2010 року отримав безстрокову інвалідність першої групи. [INFO] [PERSON] помер, у зв'язку з чим позивачка втратила єдине джерело засобів до існування. У судовому засіданні заявниця підтримала вимоги заяви та просила суд заяву задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у заяві. Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив суд справу розглядати справу в його відсутності та не заперечував проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 1988 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 523, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане Відділом ЗАГСа Київського виконкому міста Одеси ( а. с. 9). Як вбачається з записів трудової книжки [PERSON] з 1992 року та по теперішній не працює, у зв'язку з чим суд вважає, що доходи її чоловіка [PERSON] були єдиним джерелом засобів до їх існування ( а. с. 13-17). У 2001 році [PERSON] досяг пенсійного віку, оформив пенсію та 17 травня 2010 року отримав безстрокову інвалідність першої групи ( а. с. 11-12). [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний запис № 681, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції ( а. с. 10). Таким чином, суд вважає, що позивачка втратила єдине джерело засобів до існування. Згідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дружина, померлого пенсіонера, що була членом сім'ї, має право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, так як втратила джерело засобів до існування. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд зважає що позов є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом встановлення факту втрати [PERSON] джерел засобів ю існування у зв'язку зі смертю її чоловіка [PERSON], іхий помер [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

В серпні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.2000 р. він є власником 3/10 часток житлового будинку [ADDRESS] 7/10 часток зазначеного будинку належать відповідачці [PERSON], яка видала позивачеві довіреність на право продажу від її імені належної їй частки будинку з правом зняття її з реєстраційного обліку. На даний час виникла необхідність термінового продажу зазначеного будинку, але без зняття з реєстрації відповідачів, що зареєстровані в будинку, але не проживають в ньому значний термін, це виявилося неможливим. Тому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, письмово вимоги позивача підтримала, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не представили, не просили розглянути справу у їх відсутність. Тому справу розглянуто у відсутність відповідачів заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступних правових норм та встановлених судом обставин справи. У відповідності із ч. 2 ст. 107 ЖК України, в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, а наймач та члени його сім'ї втрачають право користування цим жилим приміщенням. Судом встановлено та підтверджується наявними в справі доказами, що відповідачі постійно і тривалий час проживають в Російській Федерації, але зареєстровані в № [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] видала довіреність на ім'я позивача на розпорядження її часткою в будинку, в тому числі і на зняття її з реєстраційного обліку. За таких обставин відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 13.06.1992 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи на те, що з відповідачем мешкають разом, сімейно-шлюбні відносини припинили з січня 2010, дитина мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є пенсіонером та має можливість сплачувати аліменти. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~Позивач наполягає на розгляді справи у відсутності відповідача. \~ \~ \~ \~Суд ухвалив слухати справу заочно. \~ \~ \~ \~Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Сторони мешкають разом, відповідач добровільної матеріальної допомоги на сина не надає, хоча отримує пенсію та має таку можливість, а тому на розсуд суду, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору дарування від 2 березня 2010 року квартири № 55, у будинку № 7, розташованого по вул. Академіка Філатова в місті Одесі, та визнання права власності на зазначену квартиру. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити, та розглянути справу у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але направила суду заяву в якій позов [PERSON] про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на квартиру визнає в повному обсязі, та просить розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 січня 2004 року [PERSON] належала ізольована трьохкімнатна квартира № 55, розташована в місті Одесі, по вулиці Академіка Філатова, будинок під № 7, загальною площею 67,5 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м, корисною площею 63,5 кв.м, зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 15 січня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 105. Також вкааний договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» під № 940 стр 168 кн 502 пр від 23 січня 2004 року. Зміна прізвища відповідачки «Штанько» на «Салтан» підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 81 від 16 листопада 2005 року. 2 березня 2010 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири № 55, у будинку № 7, розташованого по вул. Академіка Філатова в місті Одесі. Відповідно до заяв позивача та відповідачки, які є в матеріалах справи, укладання ними вказаного договору не оспорюється. Відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При викладених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, та можливо визнати дійсним договір дарування квартири № 55, у будинку № 7, розташованого по вул. Академіка Філатова в місті Одесі, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 2 березня 2010 року, та визнати за [PERSON] право власності на вказаний об'єкт нерхумого майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 7 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі зареєстрований шлюб, актовий запис № 817. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, у зв'язку з чим, позивачка просить суд шлюб розірвати. У попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та її збереження неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року, з 01 січня 2009року по 31 грудня 2009року, з 01 січня 2010року по 30 червня 2010року у сумі 3628,43грн. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року, з 01 січня 2009року по 31 грудня 2009року, з 01 січня 2010року по 30 червня 2010року у сумі 3627,68грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона е дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобов»язати відповідача нарахувати та сплатити на його користь недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2009 року у розмірі 3837,30грн. з урахуванням фактично отриманої суми пенсії за цей період. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закойу України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року, з 01 січня 2009року по 31 грудня 2009року, з 01 січня 2010року по 30 червня 2010року у сумі 3628,44грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року, з 01 січня 2009року по 31 грудня 2009року, з 01 січня 2010року по 30 червня 2010року у сумі 3628,44грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: approved