Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] в якому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості спільного сумісного майна подружжя в розмірі 6000 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що вона з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі в період з 29.07.2003 р. по 23.07.2008 р. За час шлюбу вони придбали спільне майно, а саме, диван та два крісла вартістю 1000 гривень, холодильник вартістю 1800 гривень, телевізор великий вартістю 1500 гривень, праску, вартістю 100 гривень, телевізор малий вартістю 600 гривень, двіді приставку вартістю 300 гривень, музичний центр вартістю 600 гривень, газову плиту вартістю 1800 гривень, витяжку вартістю 600 гривень, водяний нагрівач вартістю 800 гривень, пральну машину вартістю 1900 гривень, пилосмок вартістю 450 гривень, мікрохвильову піч вартістю 500 гривень та палас вартістю 150 гривень, а всього на загальну суму 12000 гривень. Відповідач вигнав позивачку з дому де залишилось все вище перелічене майно, а в даний час позивачці стало відомо, що майна у відповідача вже не має, а тому не має реальної можливості розподілити майно і вона вимушена суд просити стягнути з відповідача на її користь половину вартості майна в розмірі 6000 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили суд задовольнити їх. Крім того позивачка пояснила, що диван з кріслами вони купували за рахунок кредиту, який брали в розмірі 3000 гривень, з яких 1200 гривень витратили на пологи, а інші на купівлю дивану. Праску купували у шлюбі на базарі, доказів придбання праски не має. На придбання холодильнику оформляли кредит. ДВД приставку відповідач придбав в м. Дніпропетровську - де точно позивачка не знає, а палас купували на базарі в смт. Черкаському, однак доказів цього не має. Відповідач проти задоволення позиву заперечував, посилаючись на те, що вони отримали квартиру з умовою погасити борги, які виникли у колишніх наймачів. Вказані борги погасила матір відповідача, що підтверджується квитанціями, а після того як сторони розлучились, відповідач вимушений був погашати цей борг перед матірю і з цією метою продав все майно. Зараз у нього перед матірю борг в розмірі 5000 гривень. В попередньому судовому засіданні відповідач пояснював, що диван та два крісла йому дав його товариш по службі, який в подальшому забрав. Телевізор малий, музичний центр, газова плита, витяжка, водяний нагрівач, пральна машина та мікрохвильова піч були в квартирі, однак сторони ними не користувались, оскільки це було майно його товариша, яке останній в подальшому забрав. ДВД приставки у сторін ніколи не було. Холодильник відповідач придбав за 1400 гривень, телевізор великий за 1500 гривень, вартість праски він не памятає, пилосмок він придбав за 450 гривень, однак доказів цього не має. Коли позивачка виїхала з квартири, то вона забрала праску та палас. В судовому засіданні відповідач змінив свої пояснення та пояснив, що все перелічене позивачкою майно вони дійсно придбали у шлюбі, однак за особисті кошти відповідача, отримані ним як заробітна плата та кредитні кошти, оформлені на відповідача. В судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка зателефонувала і поросила перевезти речі з квартири і він їй допоміг. Вони забрали дитяче ліжко, іграшки, посуд та особисті речі - одежу дитини та одежу позивачки. Побутову техніку і диван не забирали, так як у свідка маленька машина і вони б не помістились. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає сімю сторін і знає, що вони за час шлюбу придбали диван з двома кріслами, два телевізори, музичний центр, холодильник, мікрохвильова піч, витяжку, газову піч, пральну машину, пило смок, палас і ДВД програвач. Суд, заслухавши сторони, представника, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом по справі встановлено факт, що 29.07.2003 року [PERSON] та [PERSON] (Пинзар) J1.M. уклали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.06.2008 р. (а.с. 11) і 23.07.2008 року позивачкою було отримано свідоцтво про розірвання шлюбу, (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі, 25.08.2007 р. сторонами було придбано водонагрівач Атлан вартістю 666 гривень, пилосмок Ховер вартістю 270 гривень, комбіновану плиту Ханза вартістю 1782 гривень, музичний центр ДЕУ вартістю 747 гривень, телевізорр ДНУ вартістю 495 гривень, мікрохвильову піч Еленберг вартістю 270 гривень, витяжку Елікор вартістю 522 гривень, пральну машину Ардо вартістю 1530 гривень, а всього на суму 6282 гривень, що підтверджується копією фіскального чеку від 25.08.2007 року. (а.с. 27) Вказані речі було придбано за рахунок коштів отриманих в кредит 25.08.2007 р. (а.с. 36). Як вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами, а отже не підлягає доказуванню, станом на 11.04.2008 р. - день припинення ведення спільного господарства сторонами - по вказаному кредиту було здійснено виплати за 8 місяців, що складає 2328 гривень (а.с. 38). Крім того, сторонами 19.04.2005 р. було отримано кредит в ВАТ КБ «Надра» в розмірі 2012,50 гривень на придбання холодильнику, що не заперечувалось сторонами, який було повернуто сторонами під час шлюбу в сумі 2475,86 гривень (сума кредиту, відсотків, пені та претензії). В даний час все вищенаведене майно відсутнє, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, а отже не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 СК України. Оскільки вказане майно відсутнє, суд позбавлений можливості призначити експертизу для визначення ринкової вартості вказаного майна на сьогоднішній день, то суд приходить до висновку, що не буде помилкою при визначенні грошової частки у вказаному майні виходити з цін на момент купівлі майна та розміру коштів, витрачених на їх придбання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторонами витрачено на придбання спільного сумісного майна 4803,86 гривень (2^28, гривень+2475,86 гривень). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В той же час в судовому засіданні не встановлено домовленості між сторонами або наявність шлюбного договору, які б давали підстави вважати, що частки сторін у спільному майні різні. Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, однак суд позбавлений можливості розподілити майно сторін в натурі, оскільки в даний час спірне майно відсутнє. Відповідно до ст.. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Оскільки відповідач розпорядився майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності без згоди позивачки, що є порушенням вимог ст.. 65 СК України, то суд вважає, що позивачка має право на компенсацію вартості його частки. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину вартості спільного сумісного майна подружжя що складає 2401,93 гривень (4803,86 гривень /2) Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення Уг частини вартості дивану, двох крісел, телевізору великого, праски, двіді приставки та паласу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведено в судовому засіданні придбання цього майна сторонами та його вартість на день розгляду справи. Посилання відповідача на те, що все майно було придбане ним особисто за його особисті кошти - заробітна плата, кредит, тощо, суд вважає необгрунтованими, оскільки статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір (а.с. 1) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (а.с. 2) в розмірі 54,02 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial