Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

В вересні 2009 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, посилаючись на те, що 29 вересня 2003 року між нею та [PERSON] була укладена домашня угода купівлі-продажу належної йому квартири [ADDRESS], що становить 62/100 частини домоволодіння, яку сторони не встигли оформити нотаріально у зв'язку з хворобою [PERSON] та його смертю 13 грудня 2003 року. Тому, посилаючись на вимоги ст.47 ЦК України 1963 року, який діяв на час укладення вкзаної угоди, просила суд визнати цю угоду дійсною та визнати за нею право власності на 62/100 частини домоволодіння по вул. Кар'єрна, 37-А в м. Дніпропетровську (а.с.4-5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 02 квітня 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволені (а.с.65). В апеляційній скарзі (а.с.68-69) Ленінська районна у м. Дніпропетровську ради просить рішення суду першої інстанції скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки судом не враховано, що: - позивачем пропущений строк позовної давності для зверення до суду за захистом свого права, про що відповідачем було зазначено в запереченнях на позов; - позивачем не надано документів про ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення угоди у зв'язку з хворобою; - в позові йдеться про відсутність у [PERSON] близьких та родичів, які б ним опікувалися, та одночасно зазначено, що продолж здійснено у зв'язку з його від'їздом до родичів, що свідчить про введення суду в оману. Перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та [PERSON] було укладено угоду купівлі-продажу, яку вони не встигли оформити нотаріально у зв'язку з смерью останнього, після укладення угоди позивач володіє та користується купленою частиною дома, провадить поточні ремонти. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦПК України 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сто-рона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2003 року між позивачем та [PERSON] в простій письмовій формі укладена угода купівлі-продажу належної [PERSON] 62/100 частини будинку по вул. Кар'єрна, 37-А в м. Дніпропетровську за 3000,00 грн., але не зазначений порядок здійснення покупцем (позивачем) оплати цієї суми (а.с.13). З огляду на це, колегія суддів вважає, що вказану угоду не можна вважати укладеною, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про всі суттеві умови договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦПК України 1963 року сторона, що звертається до суду з вимогою про визнання угоди дійсною, має довести, що друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Як вбачається з угоди, [PERSON] зобов'язався протягом 6-місяців отримати в БТІ необхідні для нотаріального оформлення цієї угоди (а.с.13), але через три місяці після укладення угоди помер (а.с.36,37). З огляду на це відсутні підстави вважати, що [PERSON] ухилявся від нотаріального оформлення угоди. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, доказів на підтвердження свого позову позивач суду не надала. Крім того, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з вказаним позовом позивач звернулась до суду після спливу строку позовної давності та не просила його поновити, в той час як відповідач просив відмовити в задоволенні позову з цих підстав. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального та процесуалдьного права. Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів щодо укладення спірної угоди та доказів ухилення продавця від нотаріального оформлення угоди, а також позивачем пропущений строк позовної давності, про що заявив відповідач, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності на частину домоволодіння слід відмовити. У звязку з викладеним та

Outcome: dismissed