Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

В березні 2010 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до закритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський хлібозавод» про стягнення на користь [PERSON] 1992 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2009 року по 21 січня 2009 року включно. В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор вказував, що проведеною Старокостянтинівською міжрайонною прокуратурою перевіркою ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» встановлено, що на підприємстві з 26 жовтня 2009 року було встановлено простій на невизначений термін. Проте фактично робота на підприємстві продовжувалась з жовтня 2009 року по січень 2010 року включно з використанням найманої праці 36 громадян, в тому числі [PERSON], який з 05.03.2008 року по 21.01.2010 року працював водієм автотранспортних засобів на ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод». За період з листопада 2009 року по день звільнення [PERSON], адміністрацією заводу йому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, при тому, що у цей період він працював. Оскільки у зазначений період на підприємстві не було встановлено форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій тощо, не здійснювався облік виконуваної працівниками роботи та не проводився бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, тому розмір заборгованості по заробітній платі прокурор просить стягнути, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, який визначено чинним законодавством в сумі 744 грн., що за відпрацьований [PERSON] період складає 1992 грн. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявивсь хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів та за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 05 березня 2008 року по 21 січня 2010 року перебував у трудових відносинах із ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» на посаді водієм автотранспортних засобів і звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Дана обставина підтверджується витягом з трудової книжки [PERSON] та відповідачем не оспорюється. Згідно наказу № 47/1 від 26.10.2009 року на ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» встановлено початок простою з 26 жовтня 2009 року на невизначений термін. Цим наказом надано право відділу кадрів підприємства надавати працівникам довготривалі відпустки без збереження заробітної плати, а виконавчого директора зобов»язано довести даний наказ до всіх працівників заводу. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт ознайомлення [PERSON] із наказом про оголошення простою не встановлено таких в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що в період з 01 листопада 2009 року по 21 січня 2010 року ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» працювало і [PERSON] виконував фактичну роботу на цьому підприємстві. Ці обставини підтверджуються поясненнями [PERSON], допитаної як свідка, а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, суд вважає доведеним факт здійснення [PERSON] фактичної роботи водієм автотранспортних засобів в період з другої половини листопада 2009 року по 21 січня 2010 року. Згідно ст. 43 Конституції України кожна особа має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.97 КЗпП України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. При їх недотриманні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Відповідно до ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитись оплати за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов»язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом встановлено, що колективний договір на ЗАТ «Старокостянтинівський хлібозавод» не укладений, розрахункові відомості про нарахування заробітної плати працівникам за період з листопада 2009 року по 21 січня 2010 року включно, табеля обліку робочого часу не велись. Зазначені обставини підтверджуються актом перевірки № 22-07-93/133 від 17.02.2010 року, проведеної територіальною державною інспекцією праці у Хмельницькій області та представником відповідача не заперечуються. За таких обставин, при стягненні на користь [PERSON] заробітної плати за період з 01 листопада 2009 року по 21 сіня 2010 року включно, суд виходить із мінімального розміру заробітної плати, який встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» в розмірі 744 грн., та вважає, що на її користь підлягає стягненню 1992 грн. заробітної плати. Судові витрати розподіляються судом на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved