Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і просить стягнути на його користь 31172,43 грн., з яких: заборгованості по заробітній платі, 14076,47 грн. 17095,96 грн. заборгованість за час затримки по виплаті заробітної плати та з урахуванням суми, що буде складатися на дату фактичного розрахунку, посилаючись на те, що з 05.03.2007 р. він працював на посаді начальника виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємтсво з іноземними інвестиціями «Авіс-Енергомаш», звільнений 26.10.2009 р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Йому до цього часу не виплачена заробітна плата за період з 01.01.2009 р. по 26.10.2009 р. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив стягнути на його користь 31172,43 грн., з яких: заборгованості по заробітній платі, 14076,47 грн. 17095,96 грн. заборгованість за час затримки по виплаті заробітної плати та з урахуванням суми, що буде складатися на дату фактичного розрахунку. Справа слухалась у відсутність представника відповідача який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача , повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності представника відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст.115, 116 КЗпП України заробітна плата працівнику виплачується регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а в разі звільнення працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05.03.2007 р. працював на посаді начальника виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємтсво з іноземними інвестиціями «Авіс-Енергомаш», звільнений із займаної посади 26.10.2009 року за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін), підстава: наказ № 78-к від 28.10.2009 р. (а.с.6,7). Відповідно до довідки ТзОВ ПП Авіс-Енергомаш №14 від 24.03.2010 р. [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата за період з січня 2009 року по листопад 2009 року в сумі 14076,47 грн. (а.с.8,9). Суд, враховуючи, що відповідач затримує виплату позивачу розрахунку при звільненні, позов в цій частині слід задовольнити, стягнувши з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Авіс-Енергомаш» на користь [PERSON] заробітну плату за період з січня 2009 року по листопад 2009 року в сумі 14076,47 грн. Підлягають частковому задоволенню вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати та з урахуванням суми, що буде складатися на дату фактичного розрахунку, оскільки дня звільнення [PERSON] відповідач не сплатив позивачу заробітну плату, то відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач ставить питання про стягнення заборгованості не за весь час затримки по виплаті заробітної плати, а за період з 27.10.2009 року по 20.10.2010 року. За таких обставин суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за час затримки по виплаті заробітної плати з 27.10.2009 року по день винесення рішення, що складає 243 робочі дні, тому сума, яку слід стягнути на користь позивача складає: (119,55 середньоденної заробітної плати х 243) = 29050,65 грн. При розрахунку середньої заробітної плати позивача суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України №100 від 08.02.1995 р. Всього на користь [PERSON] підлягає стягненню: 29050,65 + 14076,47 = 43127,43 грн. Відповідно до п.2 ст.367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату за січень 2009 р. у розмірі 2049,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial