Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

01.09.2010р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу). Вказувала, що син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання обов'язку з утримання дитини. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України позивач заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, яке судом за згоди відповідача було задоволено (а.с. 34). Відповідач [PERSON] позов у заявленому розмірі не визнав, однак погоджувався на сплату аліментів на двох дітей у розмірі не більше ніж 33% від заробітку (доходу), просив привести розмір аліментів на 2-х дітей до вказаної величини саме при розгляді даного позову. Не заперечував: наявності з позивачем 2-х неповнолітніх дітей; стягнення за судовим рішенням на старшу дитину аліментів у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) і не заперечував проти такого розміру аліментів; проживання молодшого сина [PERSON] разом з позивачем; не прийняття участі в утриманні сина [PERSON], вважаючи, що його утримує держава шляхом надання матеріальної допомоги при народженні другої дитини у розмірі 25000 гривень і він сплачує аліменти на утримання старшої дитини, розподіливши які можливо утримувати обох дітей. Вказував, що має постійне місце роботи у ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», де за вирахуванням аліментів на утримання старшої дитини отримує «на руки» 1100 гривень. Пояснив, що інших зобов'язань за аліментами не має. Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], на утримання якого за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 05.03.2010 року з відповідача щомісячно стягуються аліменти в розмірі в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 15.02.2010 року і до досягнення повноліття (а.с. 11), і [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Дитина [PERSON] мешкає разом з позивачем (а.с. 5) і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Не надано підтвердження намагань участі в утриманні сина [PERSON] шляхом поштових грошових переведень, тощо, рівно як і небажання позивача отримувати дане утримання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тому позов не може бути задоволений у заявленому обсязі. У той же час розмір аліментів не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу. Позивач [PERSON] не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має ніяких доходів, на які могла б утримувати дитину. Отримання державної допомоги при народженні дитини само по собі за Законом не звільняє відповідача від обов'язку з утримання дитини. Посилання відповідача про можливість утримання сина [PERSON] за рахунок аліментів, що сплачуються на утримання старшої дитини, є безпідставними, т.я. аліменти є цільовими. Дитина має таке ж право на проживання в належних умовах, на належний рівень проживання і забезпечення, як і відповідач. Тому доводи відповідача щодо його незадовільного фінансового стану після сплати аліментів на старшу дитину, судом не приймаються. У разі задоволення позову відповідач виказував про можливість зміни місця роботи на менше оплачувану, з метою зменшення розміру аліментів, що підлягають до сплати. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України на засадах змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Зважаючи на те, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача за судовими рішеннями на утримання двох дітей буде перевищувати 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу), то [PERSON] не позбавлений можливості звернутися з окремим позовом про зменшення розміру аліментів, в порядку ст. 192 СК України, про що йому було роз'яснено. Це питання не може бути вирішено в межах даного судового розгляду. А у разі визначення аліментів в розмірі 8% всіх видів його заробітку (доходу) відповідача, внаслідок чого розмір аліментів на 2-х дітей дорівнював би 33% всіх видів заробітку (доходу) відповідача, менша дитина буде поставлена у більш скрутне становище в частині забезпечення, що є неприпустимим. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справу. На підставі викладеного,

Outcome: partial