Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

21 серпня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля Донецької області про неправомірну бездіяльність державного органу і зобов'язання нарахування щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що за ним визнано статус "Дитина війни", у зв'язку з чим перебуває на обліку в УПФУ м. Добропілля Донецької області. Згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни", має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка фактично не нараховувалась. Позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України № 6-пр/2007 від 9 липня 2007 р. та № 10-рп/2008 р. від 22 травня 2008 р., згідно яких визнано неконституційними норми статей Законів України Про державний бюджет України на 2007, 2008 роки, що стосується призупинення дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідач відмовляється провести перерахунок та виплату передбаченої Законом зазначеної доплати до пенсії. Позивач просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача УПФУ в м. Добропілля у не нарахуванні належної щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком починаючи з 2007 року по 2010 рік та довічно. Зобов'язати УПФУ в м. Добропілля перерахувати та сплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком починаючи з 2007 року по 2010 рік та довічно В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з тих же підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача за дорученням - головний спеціаліст-юрисконсульт відділу пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля Донецької області [PERSON]., в судовому засіданні заперечував проти позову. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши заперечення та інші матеріали справи, перевіривши доводи позивача, та заперечення представника відповідача, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач відноситься до соціальної групи «Діти війни» відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що підтверджується відміткою у посвідченні. Законом України "Про соціальний захист дітей війни» № 2195-1V від 18.11.2004, який набрав чинності з 01.01.2006, встановлено правовий статус дітей війни і визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Тобто, позивач має право отримувати державну соціальну підтримку передбачену ст. 6 зазначеного Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує надбавку до пенсії - щомісячну державну соціальну допомогу, яку виплачує управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля в розмірі 10 % з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року в сумі 47 грн., з 01.04.2008 року по червень 2008 року в сумі 48,10 грн., з 01.07.2008 року по вересень 2008 року в сумі 48,20 грн., з 01 жовтня 2008 року в сумі 49,80 грн. довічно. Закон України від 19.12.2006 року № 489-V «Про державний бюджет України на 2007 рік», пунктом 12 статті 71 призупинив дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», але Конституційний суд України рішенням № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України. Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. Розглядаючи вимоги щодо стягнення допомоги за 2007 рік суд вважає, що позивач має право на одержання державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 09 липня по 31 грудня 2007 року. За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" № 489-У від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-У, який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007 року -406 грн., з 1 жовтня 2007 року - 411 грн. Таким чином, для позивача розмір підвищення до пенсії повинен був розраховуватися, виходячи із наведених розмірів. З приводу спірних правовідносин щодо недоотриманого підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни в 2008 році слід відмовити, оскільки постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.07.2009 року на користь позивача вже було стягнуто державну соціальну допомогу дітям війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. З приводу спірних правовідносин щодо недоотриманого підвищення до пенсії як дитині війни в 2009 році суд, вважає що нарахування повинно було здійснюватись відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року з наступних підстав. Ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежне від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, необхідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, право позивача на нарахування за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 року відновилося з дня прийняття рішення Конституційним Судом України по справі N 10-рп/2008 від 22.05.2008, але в межах при цьому в тому правовому режимі, який існував до дня набрання сили змін, визнаних в подальшому неконституційними. На час розгляду цієї справи у суді, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону Украпи «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівні прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність. Частиною 1 статті 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлений у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Законом України „Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року № 1646-У1 встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 листопада 2009 року у розмірі 573 грн. Аналогічно такі правовідносини регулюються і з 01 січня 2010 року по день розгляду справи в суді 27 вересня 2010 року. В частині зобов'язання відповідача і на майбутнє здійснювати нарахування та виплату щомісяця доплати де пенсії, як дитині війни задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають змісту законодавства. Судове рішенш має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу і майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. На підставі викладеного,

Outcome: partial