Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ВАТ «Страхова компанія «Країна») про стягнення страхового відшкодування. Зазначала, що 26 червня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль «Шкода», н.з. АА0123НА, під керуванням [PERSON] та автомобіль «Шевроле», н.з. АІ6805ВО, під керуванням [PERSON], який належить їй на праві власності. Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2008 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано [PERSON] Між нею та відповідачем було укладено договір страхування від 10 червня 2008 року, відповідно до якого було застраховано належний їй на праві власності автомобіль «Шевроле», н.з. АІ6805ВО. Згідно з п. 4 зазначеного договору договір є чинним при керуванні транспортним засобом -це і особами: [PERSON] Відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки в [PERSON] був відсутній документ, який підтверджує законність знаходження його за кермом застрахованого автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку спеціаліста, складеного 31 березня 2009 року розмір матеріального збитку складає 21 947 грн. 08 коп. Розмір франшизи за договором страхування - 866 грн. 60 коп. Посилаючись на те, що відповідачем було незаконно відмолено у виплаті страхового відшкодування, просила стягнути з ВАТ «Страхова компанія «Країна» на її користь 21 080 грн. 48 коп. страхового відшкодування з урахуванням франшизи, 450 грн. витрат на проведення експертного дослідження, 3 000 грн. витрат на правову допомогу та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У подальшому позивачем було змінено позовні вимоги. У зміненій позовній заяві [PERSON] просила стягнути з ВАТ «Страхова компанія «Країна» на її користь 17 122 грн. 97 коп. страхового відшкодування - сума з урахуванням франшизи та суми втрати товарної вартості автомобіля. Крім того, нею було залучено у якості співвідповідача [PERSON] з якого просила стягнути на її користь 866 грн. 60 коп. франшизи, 3 957 грн. 50 коп. суми втрати товарної вартості автомобіля, 450 грн. витрат на проведення експертного дослідження, 1.500 грн. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні від 15 березня 2010 року позивачка відмовилася від позовних вимог до [PERSON], відмова була прийнята судом, а провадження у справі в частині позовних вимоги до [PERSON] було закрито, про що було постановлено ухвалу (а.с. 190). В останній уточненій позовній заяві [PERSON] просила стягнути з ВАТ «Страхова компанія «Країна» на її користь17 122 грн. 97 коп. страхового відшкодування, 3 000 грн. витрат на правову допомогу, 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила задовольнити його у повному обсязі. Представник ВАТ «Страхова компанія «Країна» позов не визнав та заперечуючи проти позову просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 10 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір страхування на умовах Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), зареєстрованих в Держфінпослуг від 1 лютого 2007 року. Застрахованим на період з 11 червня року до 10 червня 2009 року страв транспортний засіб - автомобіль «Шевроле», н.з АІ8605ВО. 26 червня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля. Відповідно до довідки ВДАІ з обслуговування Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 4 липня 2008 року в момент настання дорожньо-транспортної пригоди за кермом застрахованого автомобіля знаходився [PERSON] Відповідно до п.п. 5.3.3.2. п. 5.3. Правил не вважається страховим випадком подія, внаслідок якої заподіяно шкоду застрахованому автомобілю та додатковому обладнанню, у результаті керування застрахованим транспортним засобом особою, яка не мала законних підстав керувати застрахованим засобом, тобто не була його власником, керувала не у присутності власника (факт присутності повинен бути оформлений документально) або не була належним чином уповноважена на керування відповідним транспортним засобом. Оскільки, позивачем не були надані відповідні документи, які підтверджують повноваження [PERSON] на керування застрахованим транспортним засобом, то підстав для задоволення позову про стягнення страхового відшкодування немає. Крім того, заперечуючи проти стягнення 3 000 грн. витрат на правову допомогу, відповідач зазначав, що у порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» позивачем не надано конкретного розрахунку наданих адвокатом послуг (а.с. 45-47). Представник третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-банк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Правекс-банк») проти позовних вимог не заперечила та просила стягнути суму страхового відшкодування з ВАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-банк» (а.с. 206). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши свідків та експертів, дослідивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом установлено, що 26 червня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Києві по пр. Правди, внаслідок якої зіткнулися автомобіль «Шкода», н.з. АА0123НА, під керуванням [PERSON], який належить на праві власності [PERSON] та автомобіль «Шевроле», н.з. АІ6805ВО, під керуванням [PERSON], який належить на праві власності [PERSON] Винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано [PERSON] (а.с. 4). Між [PERSON] та ВАТ «Страхова компанія «Країна» 10 червня 2008 року було укладено договір страхування транспортного засобу - автомобіля «Шевроле», н.з. АІ6805ВО, № 23/003018/СТ/2.1.5. (далі - договір страхування) (а.с. 7, 62). Згідно з п. 8 договору страхування строк дії договору з 11 червня 2008 року до 10 червня року. 27 червня 2008 року позивачем було подано до відповідача заяву про повідомленні, страхового випадку - дорожньо-транспортної'пригоди (а.с. 154). ВАТ «Страхова компанія «Країна» листом від 13 листопада 2008 року № 3945 повідомило [PERSON] про те, що відповідно до п. 5.3.3.2 п. 5.3. Правил страхування правових підстав для виплати страхового відшкодування немає, оскільки п. 15 договору страхування визначено перелік документів, які страхувальник, у будь-якому разі зобов'язаний надати страховику з метою визнання події страховим випадком та визначення розміру збитку. Одним з таких документів є документ, що підтверджує право водія на користування та розпорядження ТЗ. Документи, що підтверджують законність знаходження [PERSON] за кермом застрахованого транспортного засобу на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, у страховій справі відсутні (а.с. 152). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про страхування» та ч.ч. 2, 3 ст. 991 ЦК України умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Пунктом 5.1.6. договору страхування передбачено, що з метою визнання події страховим випадком та визначення розміру збитку страхувальник зобов'язаний надати страховику, серед іншого, посвідчення водія за участю якого сталася подія, а також документи, що підтверджують його право на користування та розпорядження ТЗ. Страховик не відшкодовує шкоду, якщо керування застрахованим транспортним засобом здійснювалося особою, яка: а) не має посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії; б) не визначена договором страхування або не зазначена у заяві на страхування як така, яка не має право керувати застрахованим транспортним засобом та на яку не розповсюджується дія Договору страхування, якщо інше не обумовлено договором страхування; в) перебувала в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння або під впливом медикаментозних препаратів при застосуванні яких протипоказано керувати ТЗ (п. 18.3.3. договору страхування). Відповідно до п. 5.3.3.4. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) (а.с. 125-150) не вважається страховим випадком подія, внаслідок якої заподіяно шкоду застрахованому транспортному засобу та додатковому обладнанню, у результаті керування застрахованим транспортним засобом особою, яка не визначена договором страхування або не зазначена у заяві на страхування як така, яка має право керувати застрахованим транспортним засобом та на яку розповсюджується дія договору страхування, якщо інше не обумовлено договором. Відповідно до п. 4 договору страхування договір є чинним при керуванні транспортним засобом [PERSON] Крім того, відповідно до п. 8.6. Правил добровільного страхування наземного транспорту при укладенні договору страхування із страхувальником-фізичною особою, дія договору страхування поширюється на осіб, що допущені до керування на законних підставах та вказані у договорі або у заяві на страхування, якщо інше не обумовлено договором страхування. Оскільки, [PERSON] визначений договором страхування як особа, яка має право керувати застрахованим транспортним засобом, має посвідчення водія відповідної категорії (а.с. 6), то відмову страховика на тій підставі, що позивачем не були надані страховику відповідні документи, які підтверджують повноваження [PERSON] на керування застрахованим транспортним засобом і факт присутності власника не був оформлений документально у порушення вимог п.п. 5.3.3.2. п. 5.3. Правил страхування, відповідно до якого не вважається страховим випадком подія, внаслідок якої заподіяно шкоду застрахованому автомобілю та додатковому обладнанню, у результаті керування застрахованим транспортним засобом особою, яка не мала законних підстав керувати застрахованим засобом, тобто не була його власником, керувала не у присутності власника (факт присутності повинен бути оформлений документально) або не була належним чином уповноважена на керування відповідним транспортним засобом, не можна визнати законною та такою, що відповідає умовам договору страхування. До того ж, відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху, діючого на час виникнення спірних правовідносин, власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил. Факт перебування [PERSON] у застрахованому транспортному засобі під час дорожньо-транспортної пригоди підтверджений свідками - [PERSON], [PERSON] та відсутністю постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обґрунтовуючи позов про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 17 122 грн. 98 коп. позивач посилалася на те, що відповідно до висновку ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 31 березня 2009 року розмір матеріального збитку складає 21 947 грн. 08. Ураховуючи вимоги п. 6.3.1. договору страхування відповідно до якого встановлено франшизу у розмірі 866 грн. 60 коп. і з урахуванням суми втрати товарної вартості автомобіля - 3 957 грн. 50 коп., просила стягнути зазначену вище суму. Відповідач проти вказаної суми заперечив, пославшись на висновок ТОВ «Сател Груп» від 25 липня 2008 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку складає 15 234 грн. 11 коп. Відповідно до висновку ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 31 березня 2009 року вартість відновлювального ремонту складає 17 989 грн. 58 коп., розмір величини втрати товарної вартості складає 3 957 грн. 50 коп., розмір матеріального збитку складає 21 947 грн. 08 коп. (а.с. 9-28). Згідно з висновком ТОВ «Сател Груп» від 25 липня 2008 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових ДТЗ складає 15 234 грн. 11 коп., втрата товарної вартості не нараховувалася, розмір матеріального збитку складає 15 234 грн. 11 коп. (а.с. 48-61). Як пояснили у судовому засіданні експерти - [PERSON] і Гастуляк Б,П.. розрахунки матеріального збитку здійснювалися виходячи з ринкових цін, які діяли на час проведення експертних досліджень 25 липня 2008 року та 31 березня 2009 року, у зв'язку з цим пов'язана і різниця у розмірі матеріального збитку; істотних розбіжностей в протоколах огляду транспортного засобу немає. Сторонам судом неодноразово було роз'яснено право заявляти клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи. Однак, відповідач клопотань про «проведення експертизи щодо визначення матеріального збитку не заявляв, а тому, з урахуванням вимог ст. 146 ЦПК України слід вважати встановленим розмір збитків в сумі вказаної позивачем. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 17 122 грн. 98 коп. страхового відшкодування. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 000 грн. витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до угоди про надання правової допомоги від 10 жовтня 2008 року , укладеної між [PERSON] та [PERSON] клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання здійснювати представництво інтересів клієнта у судах України, включаючи суди першої, апеляційної та касаційної інстанції, підготовку документів, консультування та роз'яснення законодавства, що стосується захисту його прав по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] та стягнення страхового відшкодування з ВАТ «Страхова компанія «Країна» (п. 1.2. угоди) Відповідно до довіреності, виданої [PERSON] 12 лютого 2009 року, остання уповноважила, крім інших осіб, [PERSON] представляти її інтереси в судах (а.с. 31). Пунктом 2 ч. З ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом цивільної справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України встановлено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Оскільки, [PERSON] виступала у судових засіданнях як представник [PERSON], угода про надання правової допомоги була укладена з метою представництва інтересів останньої в судових інстанціях, розрахунку наданої правової допомоги суду не надано, а за змістом зазначених норм ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України, то підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн. витрат на правову допомогу немає. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 171 грн. 23 коп.

Outcome: approved