Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що до 14 травня 1999 року вона була власницею жилого будинку №24 по вул. Дружби, с. Бровки-І Андрушівського району Житомирської області. Даний будинок належав їй на підставі свідоцтва на право приватної власності на жилий будинок виданого Бровківською сільською Радою, зареєстрованого в Бердичівському БТІ в реєстровій книзі за №5, стор. 414 від 24.03.1999 року. Вищевказаний будинок позивачка отримала від держави як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На час отримання будинку у власність ще був живий її покійний чоловік - [PERSON], який помер 02 травня 2000 року. Позивачка є інвалідом ІІ-Ї групи, має цілу низку хвороб, а також є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС. [PERSON] перенесла важку операцію, і на той час не могла доглядати навіть за собою, не кажучи вже про чоловіка. В результаті обставин які склалися, старший син позивачки [PERSON] запропонував їй подарувати йому будинок а він натомість приїжджатиме з м. Києва та допомагатиме матері по господарству. Але його приїзди з часом стали все рідшими, і позивачці допомагав молодший син. [PERSON] запропонувала сину повернути будинок, або ж, хоча б, його частину. Обґрунтувавши це тим, що в нього в м. Києві є квартира. Але відповідач відмовився, пояснивши, що це його будинок і він його не відцасть. [PERSON] не бажає врегулювати спір, тому позивачка звернулася для вирішення спору до суду. Просить визнати недійсним договір дарування жилого будинку в с. Бровки-І по вул. Дружби, № 24 укладений 14 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений в державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 542 та повернути їй зазначений будинок. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами, пояснила, що при укладенні даного договору не розуміла характер укладеної угоди, вважала, що укладає угоду довічного утримання, і що син [PERSON] буде її доглядати, та допомагати по господарству. Від частини позовних вимог про повернення їй будинку відмовилась, в зв»язку з тим, що на даний час там проживає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що договір дарування був укладений добровільно між ним та батьками, відповідно до їх волі, та домовленості між братами щодо розподілу майна. За період часу коли будинок був йому подарований він провів там значні ремонтні роботи. Підтвердив той факт, що саме він був ініціатором укладення угоди дарування. Надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив: 02 травня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 05 травня 2000 року виконкомом Бровківської сільської Ради, актовий запис № 24 (а.с.6). Будинок № 24 по вул. Дружби, с. Бровки-І Андрушівського району Житомирської області належав [PERSON] на підставі свідоцтва на право приватної власності на жилий будинок виданого Бровківською сільською Радою, зареєстрованого в Бердичівському БТІ в реєстровій книзі за №5, стор. 414 від 24.03.1999 року (а.с.4) Зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні оглянутими письмовими доказами : згідно договору дарування будинку № 24 по вул. Дружби в с. Бровки-І Андрушівського району Житомирської області, укладеного 14.05.1999 року між [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що договір укладено в письмовій формі та посвідчено завідуючою Андрушівського державною нотаріальною конторою Житомирської області (а.с.З). Оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Спірні правовідносини регулюються ст.ст.56 ЦК України (в ред.1963 р.). Судом встановлено, що фактично між позивачем та [PERSON] в травні 1999 року відбувся договір дарування жилого будинку № 24 по вул. Дружби в с. Бровки-І Андрушівського району Житомирської області, за яким позивач передала [PERSON] зазначений будинок. Тобто всі ознаки договору дарування були сторонами виконані. Суд прийшов до висновку про, те, що [PERSON] уклала договір дарування на користь свого сина [PERSON] внаслідок помилки, до кінця не розуміючи значення даної угоди. А тому відповідно до ст. 56 ЦК України (ред. 1963 року) угода укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною, за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Враховуючи викладене,

Outcome: approved