Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

14 липня 2010 року [PERSON] .А.А. звернувся з позовом до суду з позовом, в якому просив зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА забезпечити перерахунок і виплату належної йому щорічної разової грошової допомоги за 2010 рік, виходячи із з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком на день фактичного виконання виплат, а саме заборгованість по належних соціальних виплатах за 2010 рік в розмірі 3545,85 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій в Афганістані. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Фактично грошова допомога до 5 травня йому виплачена не в повному обсязі, а саме: в 2010 році 380 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник УПСЗН Балаклійської РДА в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову. Згідно заперечень просив відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій. Позивачу ця допомога за 2010 рік виплачена в квітні в розмірі 380 грн., тобто в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 299 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році» відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважають, що управління діяло в межах повноважень, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії АБ № 430283 від 23 липня 1997 року ( а. с. 14). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року учасникам бойових дій щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Постановою КМУ № 299 від 07 квітня 2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2010 році виплата разової грошової допомоги особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме учасникам бойових дій виплачується у розмірі 380 грн. З заперечень відповідача вбачається, що щорічна разова грошова допомога за 2010 рік була виплачена [PERSON] в квітні 2010 року в розмірі 380 грн. згідно вищевказаної постанови. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» надано право Кабінету Міністрів України в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Але слід зазначити, що ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 70 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2010 рік». Діючими ж є норми законів, які чітко встановлюють розмір допоміг. Відповідно до ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позовні вимоги щодо нарахування і виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягає ст. 12 Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не положення постанови КМУ від 07.04.2010 року за №299, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв»язку з чим позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги за 2010 рік підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 4 Закону України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, а саме зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до закону . Що стосується позовної вимоги про зобовязання забезпечення виплати Управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області заборгованості грошової допомоги у фіксованій грошовій сумі, то вона не підлягає задоволенню, оскільки до компетенції суду не належить визначення розмірів належних до виплати грошових коштів; ці повноваження належать до компетенції відповідача. Суд визнає безпідставним посилання відповідача на те, що розпорядники бюджетних коштів проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених затвердженими кошторисами. Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов ' язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. На підставі викладеного,

Outcome: partial