Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON], діючи в інтересах свого довірителя [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] та приватного підприємства «ТСН» про поділ спільного сумісного майна подружжя та посилаючись на те, що приватне підприємство «ТСН» відкрито за сумісні кошти подружжя, просив суд, крім іншого, визнати обєктами спільного сумісного майна подружжя: - земельну ділянку площею 0,5838 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вулиця Базова, 9-б; - земельну ділянку площею 1,0421 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вулиця Базова, 12-г; - 430 контейнерів (з них 43 сорокафутові контейнери, 397 двадцятифутові контейнери), що знаходяться на спеціально обладнаних контейнерних майданчиках за адресами: Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вулиця Базова, 9-б та 12-г; - бокси та складські приміщення загальною площею 1630 кв.м, що розташовані на земельній ділянці площею 1,0421 га, та визнати за [PERSON] право власності на ? частину цього майна. В порядку ст.126 ЦПК України позовні вимоги про поділ належного приватному підприємству «ТСН» майна як спільного майна подружжя виділені у дане самостійне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. При цьому позивач [PERSON] додатково пояснила, що вона та відповідач [PERSON] під час шлюбу були зареєстровані як фізичні особи підприємці та спільно здійснювали підприємницьку діяльність. Відповідач [PERSON] не повідомив її про свої наміри створити приватне підприємство «ТСН», про час реєстрації якого їй нічого відомо не було. Вона працювала у приватному підприємстві «ТСН» начальником розрахункового відділу та після погіршення стосунків з відповідачем [PERSON] вона припинила свою роботу на підприємстві. Відповідач [PERSON], який діяв також як представник приватного підприємства «ТСН», та представник [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та проти його задоволення заперечували, посилаючись на те, що приватне підприємство «ТСН» було створено відповідачем [PERSON] самостійно, а установчий фонд підприємства у розмірі 1000 гривень був ним сформований ним за рахунок прибутків від його підприємницької діяльності як фізичної особи підприємця. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 18 серпня 1979 року. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 30 серпня 2010 року, цей шлюб було розірвано. Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №276194 державну реєстрацію приватного підприємства «ТСН» проведено 21 лютого 2001 року. Відповідно до п.1.1 статуту приватного підприємства «ТСН» це підприємство засновано [PERSON] Майно підприємства складають основні фонди і фінансові ресурси. Майно є недоторканим та знаходиться під захистом держави (п.3.1 статуту). Статутний фонд утворюється за рахунок майна засновника і становить 1000 гривень (п.3.4 статуту). 20 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду з приводу врегулювання спору по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, набутого у шлюбі, яка у той час перебувала у провадженні Київського районного суду міста Одеси. Відповідно до умов вказаної мирової угоди [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди, що належні приватному підприємству «ТСН» в особі [PERSON] дві земельні ділянки площею 0,5838 га та 1,0421 га, 430 контейнерів, що знаходяться на спеціально обладнаних контейнерних майданчиках на вищевказаних земельних ділянках, а також бокси та складські приміщення загальною площею 1630 кв.м, що розташовані на земельній ділянці площею 1,0421 га, є майном, яке набуто сторонами внаслідок їх спільної праці за сумісні кошти під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю сторін, а позивач [PERSON] набула рівне з відповідачем [PERSON] право власності на це майно. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 04 жовтня 2005 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] від 20 вересня 2005 року скасовано ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2010 року. Згідно з ч.1 ст.62 Господарського кодексу України підприємство є самостійним суб'єктом господарювання, створеним компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом (ч.4 ст.62 ГК України). Відповідно до ст.113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч.1 ст.2 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, оцінивши їх у сукупності відповідно до вищенаведених норм діючого законодавства України, суд вважає, що приватне підприємство «ТСН» було створено відповідно до волі його засновника відповідача [PERSON], але з моменту державної реєстрації набуло статус юридичної особи і стало самостійним суб'єктом права. Приватне підприємство «ТСН» може бути позбавлено права власності чи обмежено у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Майно, яке належить на праві власності юридичній особі приватному підприємству «Латод», не може бути одночасно об'єктом спільної сумісної власності подружжя, навіть у випадку якщо один з них є засновником цієї юридичної особи. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.29 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 відповідно до положень ст.ст.57, 61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. При цьому суд критично оцінює доводи позивача та його представника на обґрунтування заявлених позовних вимог, оскільки вони не засновані на законі та ним спростовуються. Мирова угода між подружжям [PERSON] та [PERSON] щодо поділу майна юридичної особи - приватного підприємства «ТСН» - не стосується прав цього подружжя та є нікчемною. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд під час розгляду справи сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, здійсненню прав сторін у випадках, встановлених цим Кодексом. До заяви представника позивача про забезпечення доказів шляхом витребування відомостей про перелік майна приватного підприємства «ТСН», яку було складено без дотримання вимог ст.134 ЦПК України, судом у судовому засіданні застосовані наслідки, встановлені статтею 121 ЦПК України. По результатах розгляду справи суд вважає, що це не вплинуло на вирішення позову по суті, оскільки визначення обсягу майна, що належить приватному підприємству «ТСН» на праві власності, не має правового значення для вирішення даного спору. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що даний позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed