Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

КЖРЕП № 1 м. Комсомольська звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням кім. 510 в будинку № 23 по вул. Строни в м. Комсомольську. Зазначені вимоги, підтримані представником позивача в судовому засіданні обґрунтовуються посиланням на те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник сектору ВГІРФО в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 30). Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що за рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 165 від 31.08.1998 р. житловий будинок № 23 по вул.. Строни в м. Комсомольську прийнятий у власність міської ради, як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті та переданий в оперативне управління КЖРЕП № 1. [PERSON] відповідно до ордера № 38-Г від 03.03.2003 року зареєстрована разом з неповнолітніми доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у спірному житловому приміщенні в гуртожитку кім. № 510, по вул. Строни, 23 в м. Комсомольську. В спірному жилому приміщенні відповідач була зареєстрована з 05.03.2003 року і значиться зареєстрованою на час розгляду справи судом (а.с. 5). Вирішуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує, що з прийняттям будинку, де значиться зареєстрованим відповідач, у комунальну власність міської ради, власником було прийняте рішення про його використання як житлового будинку для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення). Але судом в даному випадку не може бути застосована норма ЖК України, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки відсутня правова процедура визначення статусу згаданого житла, підстава надання для заселення та порядок користування таким житлом, як вони передбачені ЗУ Про житловий фонд соціального призначення від 12.01.2006 року. Разом з тим, приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст. 71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту наданих актів, датованих 12.06.2006 р., 19.10.2007 року, 03.02.2010 (а.с. 12-15) [PERSON] не проживає в кімнаті № 510 по вул. Строни, 23 в м. Комсомольську, жодного разу в кімнаті її не бачили. На час перевірки 03.02.2010 р. в зазначеному житловому приміщенні була встановлена проживаючою за договором оренди гр. [PERSON] (а.с. 15). Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що в спірному жилому приміщенні відповідач не проживає з січня 2009 року. З моменту залишення спірної квартири, протягом такого тривалого строку, в будь-який спосіб не вирішила питання з власником житлового фонду щодо збереження за нею права на житло, що є переконливим свідченням прояву її абсолютної байдужості до спірної квартири, і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у відповідача поважної причини для непроживання в спірному приміщенні та формального збереження житла за собою, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, приймаючи до уваги положеннями ст. 7 ЗУ Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, суд вважає її такою, що не потребує врегулювання в спірному порядку, оскільки процедура та підстави зняття особи з реєстрації прямо передбачені в Законі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог 88 ЦПК України.

Outcome: approved