Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

5 жовтня 2009 року позивач звернулася до суду з позовом , в якому просить позбавити її колишнього чоловіка- відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина- Бубенка [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частині з усіх видів доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протягом останніх 6 років не проявляє батьківської турботи про дитину, не проявляє інтересу до життя сина, не спілкується з ним, самоусунувся від його виховання, матеріальну допомогу на утримання дитини надає епізоді йно, має заборгованість по аліментних зобов»язаннях. В процесі розгляду справи позивач подала заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття, мотивуючи тим, що є рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалено за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, з тих самих підстав. Ухвалою суду від 9 вересня 2010 року закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення. Свою позицію обгрунтовує тим, що підстав для позбавлення його батьківських прав відносно сина не вбачається, тому що вважає це не є доцільним. Він позбавлений можливості спілкування з дитиною після розірвання шлюбу з позивачем , тобто з 2005 року, у зв»язку з тим, що мати налаштовує сина проти нього. На дійсний час встановити контакт з дитиною не вдається через те, що колишня дружина перешкоджає спілкуванню з сином. З урахуванням ситуації, яка виникла, він прийняв рішення зайняти очікувальну позицію. Також пояснив, що надає грошові кошти на утримання дитини, але має заборгованість. Відповідач в судове засідання 19.05.2010 року, 01.07.2010 року та 09.09.2010 року не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив. Представник 3-ї особи- органу опіки та піклування Дзержинського району м. Харкова [PERSON], який діє за довіреністю, в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина , в подальшому подав заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача , відповідача, представника 3-ї особи, свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Р, дослідивши матеріали справи та доказі, надані сторонами в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1993 року. Від шлюбу мають сина- Бубенка [PERSON], [INFO]. З червня 2004 року батько проживає окремо від сім»ї. 27.07.2005 року шлюб між сторонами було розірвано . Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з матерю. Відповідач продовж останніх 5 років майже не підтримує контакт з сином, посилаючись на те, що колишня дружина чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. На підставі рішення суду батько сплачує аліменти позивачці на утримання неповнолітнього сина, на дійсний час є заборгованість. Після звернення позивача з дійсним позовом до суду, відповідач став належним чином виконувати свої зобов»язання щодо виплати аліментів, через що сума заборгованості зменшилася, що знайшло своє підтвердження в процесі розгляду справи. Останній раз батько бачив сина та спілкувався з ним 11.01.2010 року, тобто на день народження дитини. До цього часу на чисельні пропозиції позивача приділяти більше уваги синові, реакції з його боку не послідувало. Таким чином, відповідач питаннями виховання дитини не займається, не проявляв інтересу до долі сина. Протягом тривалого часу відповідач ухиляється від спілкування з дитиною, не приймає спроб виявити батьківську турботу, проявляє турботу про матеріальне утримування сина. Позивач з сином на протязі останніх років мешкає за однією адресою, має домашній телефонний номер , який не змінювався. Ця адреса відома відповідачеві, але він жодного разу за останні роки не провідав сина. Позивач звернулася до суду , просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, тому що останній тривалий час не займається його вихованням , не приділяє уваги та турботи. Дитина протягом останніх 5 років виховується позивачем та її чоловіком від другого шлюбу [PERSON] , які забезпечують [PERSON] належні умови життя, навчання та розвитку . Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування своїх заперечень на позовні вимоги позивача відповідач зазначає про те, що він позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов»язки через те, що мати налаштовує сина проти нього. На дійсний час встановити контакт з дитиною не вдається через те, що колишня дружина перешкоджає спілкуванню з сином. Вказані обставини не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи та спростовані доказами, які надано з боку позивача в обґрунтування своєї позиції. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], яка є класним керівником [PERSON], та [PERSON], яка є викладачем в школі, де навчається дитина, та одночасно подругою позивача, пояснили, що батько на протязі останніх 3-4 років не цікавиться життям сина, до школи ніколи не приходив та сина не відвідував, не був зацікавлений вирішити питання щодо участі у вихованні сина та встановлення з ним контакту. Свідок [PERSON] - чоловік позивача, пояснив, що перебуває у шлюбі з матерю дитини більше 4 років. За цей час батько не висловлював бажання побачити дитину або поспілкуватися з сином. Останній раз батько відвідував сина 11.01.2010 року, на день народження. На пропозиції позивача провести разом з [PERSON] відпочинок влітку, з боку відповідача було висловлено бажання, але ніяких дій не послідувало, він передав тільки грошові кошти в сумі 1\~000 грн. Допитані свідки наполягають на тім, що батько не має бажання приймати участь у вихованні сина. Показання свідків суд оціную як правдиві показання, бо вони не суперечать наявним в матеріалах справи доказам та розкривають суттєві моменти у відносинах батька з сином. Таким чином, твердження відповідача щодо того, що сина налаштували проти батька є припущенням, яке не знайшло свого підтвердження в ході вирішення справи в суді. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач протягом останніх років , коли дитина проживає разом з матерю та вітчимом , мав обєктивну та субєктивну можливість виконувати свої батьківські обовязки, будь-яких перешкод в цьому йому не чинилося з боку позивача. Таким чином, відповідач свідомо, невимушено самоусунувся від виконання своїх обовязків по вихованню дитини через свою безвідповідальність за життя сина . Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. За таких обставин, у відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України, він може бути позбавлений батьківських прав. З висновку органу опіки і піклування Дзержинського району м. Харкова вбачається, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обов»язків щодо виховання свого сина. Позбавлення його батьківських прав не є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що такий висновок було зроблено без вивчення всіх суттєвих обставин взаємовідносин батька з сином, взаємовідносин колишнього подружжя, через що суд не приймає його до уваги. Судом встановлено факти, які свідчать про те, що відповідач не приймає участі у виховання дитини та навіть не має бажання спілкуватися з сином. Так, з заяви [PERSON], яка адресована суду ( а.с. 24) , вбачається, що він не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, тому що, батько не приділяє йому належної уваги, не цікавиться успіхами в школі, подальша його доля не цікавить батька. За час знаходження справи в суді, в інтервалах між засіданням у відповідача була можливість відновити стосунки з сином та будь- яким способом висловити свої почуття . Цього з його боку зроблено не було. Також суд приймає до уваги, що батько за час розгляду справи жодного разу не сказав про те, що він полюбляє свою дитину та має велике бажання турбуватися та піклуватися про неї. Відповідач так і не проявив бажання встановити контакт з сином, хоча така можливість йому була надана, але він не вважав за необхідне скористатися нею. Зазначене свідчить про байдужість відповідача до долі свого сина. На підставі аналізу наведених доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухилявся від обовязків по вихованню сина, оскільки мав реальну можливість виконувати свої обовязки, але ніяких відповідних дій не вчиняв. Він повинен бути позбавлений у відношенні до дитини батьківських прав. Таке позбавлення є доцільним та таким, що проведено в інтересах дитини. Згідно вимог ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Зважаючи на наведене, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обгрунтованими, такими , що знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягнення судові витрати, які документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: approved