Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та КЗОЗ Барвінківська центральна районна лікарня про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона працювала лікарем отоларингологом у КЗОЗ Барвінківська центральна районна лікарня. Наказом по ЦРЛ від 30.03.2010 року № 92 її було попереджено про вивільнення в звязку зі змінами в організації праці введенням в штатний розпис 2010 року 0,5 ставки дитячого лікаря - отоларинголога, а з 01.06.2010 року її звільнили з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ № 48-к від 31.05.2010 року. Позивач вважає її звільнення незаконним, оскільки одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу Цього при її звільненні до уваги не взяли та іншу роботу їй не запропонували.. Позивач вважає своє звільнення наслідком своїх численних скарг і звернень до різних органів влади та управління на головного лікаря [PERSON] Крім того, позивач вважає, що змін в організації виробництва і праці в Барвінківській ЦРЛ фактично не відбулося. Оскільки позивача, на її думку, звільнили незаконно, вона прохає стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, розрахунок якої позивач не навела, а також стягнути моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. Моральна шкода, на думку позивача, полягає в тому, що в результаті звільнення вона страждала і фізично, і морально, у неї став часто підвищуватися артеріальний тиск. Через стресово тривожний стан вона змушена вживати заспокійливі засоби, витрачаючи на них гроші. Зазначений стан негативно впливає на її стосунки з оточуючими. Звільненням було підірвано її ділову репутацію. Відповідачі та їх представник проти позову заперечують, вважаючи, що позивача звільнено з роботи з додержанням вимог трудового законодавства. Відповідач [PERSON], головний лікар Барвінківської ЦРЛ, допитаний як свідок, показав суду, що в звязку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням 0,5 ставки лікаря отоларинголога без категорії та введенням взамін 0,5 ставки дитячого лікаря отоларинголога без категорії на підставі наказу МОЗ України № 33 від 23.02.2000 року і розрахунку, виходячи з кількості населення. В звязку з цим наказом по ЦРЛ від 30.03.2010 року № 92 [PERSON] було попереджено про вивільнення в звязку зі змінами в організації праці введенням в штатний розпис 2010 року 0,5 ставки дитячого лікаря - отоларинголога, позивач була ознайомлена з цим наказом під розпис, а з 01.06.2010 року її звільнили з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ № 48-к від 31.05.2010 року. Хоча в штатному розписі були вакантні посади інших лікарів (не ЛОР), [PERSON] ці посади не були запропоновані, оскільки для призначення на посаду відповідного лікаря необхідно пройти курси спеціалізації і мати спеціалізацію по відповідній лікарській спеціальності, а позивач іншої спеціалізації не мала. У позивача не було спеціалізації ЛОР дитячий, тому введену посаду їй не запропонували, а запропонували [PERSON], яка пройшла курси і отримала спеціалізацію ЛОР дитячий. Раніше позивачу в усній формі пропонувалося пройти ці курси спеціалізації, а також на сімейного лікаря, але позивач відмовилася. Вона навіть не поїхала на курси підвищення кваліфікації, внаслідок чого втратила категорію. Вислухавши пояснення сторін і їх представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 01.10.2001 року на підставі наказу № 102-к від 01.10.2001 року позивач працювала лікарем отоларингологом у КЗОЗ Барвінківська центральна районна лікарня.. У звязку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням 0,5 ставки лікаря отоларинголога без категорії та введенням в штатний розпис на 2010 рік взамін 0,5 ставки дитячого лікаря отоларинголога без категорії наказом головного лікаря [PERSON] по ЦРЛ від 30.03.2010 року № 92 позивача було попереджено про вивільнення у звязку зі змінами в організації праці з 01.06.2010 року. З цим наказом позивач була ознайомлена під підпис 31.03.2010 року, про що свідчать її заперечення під текстом наказу та її підпис. Цим же наказом було введено в дію штатний розпис по Барвінківській ЦРЛ з 01.04.2010 року. В цьому штатному розписі 0,5 ставки лікаря отоларинголога без категорії, які були передбачені штатним розписом по Барвінківській ЦРЛ на 2009 рік відсутні, замість них введено 0,5 ставки дитячого лікаря отоларинголога без категорії. В наведеному вище і полягають зміни в організації виробництва і праці, які, на думку суду, мали місце в Барвінківській ЦРЛ. Наказом по Барвінківській ЦРЛ від 31.05.2010 року № 48-к за підписом головного лікаря [PERSON] [PERSON], лікаря отоларинголога, було звільнено з займаної посади за статтею 40 п. 1 КЗпП України з 01.06.2010 року. З цим наказом позивача було ознайомлено під пілпис 31.05.2010 року, про що свідчить її підпис під текстом наказу. Згоди профспілкового комітету на звільнення [PERSON] не потребувалось, оскільки остання не є членом профспілки, про що свідчить лист голови профспілкового комітету Барвінківської ЦРЛ [PERSON] від 07.04.2010 року № 54, це ж підтвердила в судовому засіданні і позивач.. Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Факт наявності в Барвінківській ЦРЛ змін в організації виробництва і праці підтверджується матеріалами справи, зокрема штатними розписами ЦРЛ за станом на 01.10.2009 року і на 2010 рік. Скорочення чисельності або штату працівників, зміни у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями відноситься до компетенції органів управління відповідача, і суд не повинен обговорювати питання про доцільність таких дій відповідача. Наказом МОЗ України від 23.02.2000 року № 33 „Про штатні нормативи керівнику надано право у разі виробничої необхідності змінювати штати окремих структурних підрозділів, або вводити посади, не передбачені штатними нормативами для даного закладу, за рахунок посад і інших структурних підрозділів в межах фонду оплати праці, доведеними лімітними довідками на відповідний період. Суд не приймає до уваги посилання позивача на її переважне перед іншими лікарями - отоларингологами право на залишення на роботі, оскільки це право діє в межах однорідних професій і посад, а з порівняння штатних розписів ЦРЛ на 2009 та 2010 роки вбачається, що скорочена посада „лікар отоларинголог без категорії була єдиною такою в штатному розписі відповідача. Тому позивач не мала ніяких переважних прав на залишення на роботі перед іншими лікарями отоларингологами, а саме [PERSON] та [PERSON], посади яких не скорочувались. З довідки Барвінківської ЦРЛ від 01.10.2010 року № 577 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають 1 кваліфікаційну категорію з отоларингології, а у [PERSON] 1 кваліфікаційна категорія з отоларингології закінчилась 17.08.2009 року. Тому суд доходить висновку, що саме [PERSON] займала передбачену штатним розписом ЦРЛ за станом на 01.10.2009 року посаду „лікар отоларинголог без категорії, а [PERSON] та [PERSON] займали посади „лікар отоларинголог 1 категорії з оплатою кожному 0,5 ставки. З наведеного видно, що на момент звільнення позивача лікарі отоларингологи [PERSON] та [PERSON] в будь якому разі мали більш високу кваліфікацію, ніж [PERSON], оскільки мали 1 кваліфікаційну категорію з отоларингології, а у [PERSON] 1 кваліфікаційна категорія з отоларингології закінчилась 17.08.2009 року, і вона не мала категорії. Частина 1 ст. 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Наказ МОЗ України від 19.12.1997 року № 359 (з подальшими змінами та доповненнями) „Про подальше удосконалення атестації лікарів в п. 2.1 передбачає, що атестація з присвоєнням (підтвердженням) звання лікаря спеціаліста має передувати зайняттю особою лікарської посади в закладах охорони здоровя, що відповідає цій спеціальності, або здійсненню медичної практики за цією спеціальністю на підприємницьких засадах. Особи, які не працювали більше 3 років за конкретною лікарською спеціальністю, та особи, які своєчасно не пройшли атестацію на кваліфікаційну категорію, або яким відмовлено у присвоєнні (підтвердженні) другої кваліфікаційної категорії, не можуть займатися лікарською діяльністю з цієї спеціальності без попереднього проходження стажування у порядку, передбаченому МОЗ України від 17.03.1993 року № 48. Оскільки позивач не проходила курсів спеціалізації та атестації з інших лікарських спеціальностей, вона не могла бути призначена на введену в штатний розпис посаду дитячого лікаря отоларинголога, чи інші вакантні посади лікарів, наприклад, сімейного лікаря, і ці посади їй не зобовязані були пропонувати. В судовому засіданні позивач не заперечувала, що не проходила спеціалізації з інших лікарських спеціальностей і не має звання лікаря спеціаліста з інших спеціальностей, окрім отоларингологія. Суд перевірив, чи додержано під час розірвання трудового договору з позивачем порядку звільнення працівників, і встановив, що будь-яких порушень законодавства про працю не допущено. При звільненні позивач була попереджена не менш як за два місяці, відповідач не мав змоги її працевлаштувати в своїй установі, оскільки вона не мала спеціалізації для роботи на посадах лікарів, які були вакантними, на звільнення позивача не потребувалось одержання попередньої згоди профспілкового комітету, оскільки вона не є членом профспілки. При звільненні позивача їй була виплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати, як це передбачено ст. 44 КЗпП України, про що свідчить наказ по Барвінківській ЦРЛ від 31.05.2010 року № 48-к. Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачі при розірванні з нею трудового договору порушили вимоги трудового законодавства. Вимоги позивача про стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про поновлення на роботі. Оскільки не підлягає задоволенню вимога позивача про поновлення на роботі, не може бути задоволена і її вимога про стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Оскільки позов задоволенню не підлягає, не підлягають відшкодуванню і понесені позивачем судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed