Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання права на обовязкову частку у спадщині, у якому зазначила наступне. У 1994 році [PERSON] познайомилася з [PERSON], [INFO], з яким у неї склалися гарні стосунки і вони вирішили проживати однією сім'єю. 15 червня 2001 року між [PERSON] (громадянкою [PERSON] Беларусь) та гр. [PERSON] (громадянином України) було укладено шлюб, Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Запорізькій області. Громадянство України позивач не оформлювала, через свій похилий вік ([INFO]) та відсутність належного матеріального забезпечення. До 2001 року [PERSON] з чоловіком постійно проживали разом у належній йому на праві приватної власності. квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство і мали спільний бюджет.Наприкінці 2002 року у позивача [PERSON] різко погіршився стан здоровя. Вона звернулася до лікарів і була направлена до Запорізького обласного клінічного онкологічного диспансеру з попереднім діагнозом «рак шлунку». У онкологічному диспансері вона пройшла ряд обстежень, але попередній діагноз не підтвердився, при цьому її самопочуття погіршувалося. Вона була вимушена поїхати в [PERSON] Беларусь і там, ще раз пройти медичне обстеження. У 2003 році у Беларусі онкологічне захворювання підтвердилося, їй був поставлений діагноз «рак шлунку» і призначений тривалий курс лікування. З того самого часу вона була вимушена подовгу проживати на території [PERSON] Беларусь, але кожні три-чотири місяці вона поверталася до свого чоловіка на Україну. Її чоловік також приїжджав до неї у Беларусь і тривалий час проживав з нею. У 2006 року, вона захворіла ще на одно онкологічне захворювання, діагноз «рак шкіри обличчя». Саме через мої тяжкі хвороби, 12 вересня 2006 року її чоловік, [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого воно не складалося й в загалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він буде матиме право, в тому числі належну йому на праві приватної власності квартиру № 7, що знаходиться в будинку № 146 по бульвару Гвардійському в місті Запоріжжя, моїй дочці від першого шлюбу [PERSON] (Відповідач по справі). Заповіт було засвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької нотаріальної контори [PERSON] 12.09.2006 року за № 2-4415 . 15 липня 2009 року її чоловік, [PERSON], помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. У жовтні 2009 року, її донька, [PERSON] (Відповідач), звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 12 січня 2010 року, позивач також звернулася до того ж нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на обов'язкову частку після смерті [PERSON], але їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю необхідних документів для визначення обов'язкової частки у спадщині. Позивач непрацездатна, пенсіонерка за віком, має два онкологічних та інші тяжкі захворювання та на сьогоднішній час оформлює інвалідність (1 група). Після смерті її чоловіка вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги та за відсутності заповіту успадкувала би всю спадщину. Оскільки її чоловік, [PERSON] склав заповіт на все своє майно на користь Відповідача, то згідно правових норм незалежно від змісту заповіту, їй належить 1\\2 частка всього спадкового майна. Так як, Відповідач в добровільному порядку \~не погоджується розділити спадкове майно, зокрема квартиру [ADDRESS], не визнає її право на обовязкову частку у спадщині після смерті її чоловіка та вважає, що вона не проживала разом з ним та навмисно ухилялася від надання йому допомоги, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. У звязку з вищевикладеним, просить суд визнати за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], померлого 15.07.2009 року; визнати за [PERSON], право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], померлого 15.07.2009 року; стягнути з відповідача судові витрати. Окрім того, до суду звернулася [PERSON] з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, внаслідок його фіктивності, усунення від права на спадкування за законом, внаслідок визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, який було обєднано з первісним позовом [PERSON] та в якому зазначено наступне. 15 липня 2009 року помер вітчим позивача [PERSON] у віці 75 років. До спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло: -квартира [ADDRESS]; -грошові внески з відсотками та компенсаціями, що знаходяться в Ощадбанку; -грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями. Під час свого життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав позивачу, [PERSON], все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, й в загалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, в тому числі належну йому на праві власності квартиру № 7, що знаходиться в будинку № 146 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжі. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] 12 вересня 2006 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-4415. Окрім позивача, 14 жовтня 2009 року до Приватного нотаріуса [PERSON] звернулася її мати [PERSON] (відповідач у справі) з заявою про відмову від спадщини. Однак через деякий час [PERSON] змінила своє рішення щодо спадщини після смерті [PERSON] і 12 січня 2010 року звернулася до нотаріуса з заявою про відкликання заяви від 14.10.2009 року та склала заяву, якою вона приймає спадкове майно за законом, а саме: на обовязкову частку у спадщині . 15 січня 2010 року на адресу третьої особи у справі надійшла від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини [PERSON] (сестра померлого [PERSON]І.), відповідно до якої остання має намір прийняти спадкове майно за законом після смерті брата та вказує на те, що інших спадкоємців передбачених ст. ст. 1261-1265 ЦК України не має. Проте, що мати позивача [PERSON] відізвала заяву про відмову від спадщини й подала заяву про прийняття спадщини за законом на обовязкову частину та про звернення [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом позивачка дізналася після звернення до третьої особи з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Приватним нотаріусом [PERSON] позивачу було розяснено, що останній, буде видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку від спадкової маси померлого [PERSON], й те, за умови надання оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлого на квартиру (правовстановлюючі документи на квартиру утримує у себе третя особа у справі [PERSON] сестра померлого). Дізнавшись про зміну наміру [PERSON] щодо спадкового майна, позивачка була шокована повідомленою інформацією, тому що її мати знала про існування заповіту й про бажання померлого [PERSON], однак все одно забажала прийняти спадщину не звертаючи увагу на те, що вони ніколи фактично не проживали разом, [PERSON] мешкала окремо від чоловіка (в іншій державі), не вела з ним сумісного господарства й взагалі їх шлюб носив формальний (фіктивний) характер. Саме з тих підстав, що між померлим [PERSON] та [PERSON] фактично не було ніяких шлюбних відносин і не знаючи (з причини не розяснення норми закону нотаріусом при складанні заповіту) про те, що відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, непрацездатна дружина спадкодавця за законом має право на обовязкову частку у спадщині, не зважаючи на заповіт, [PERSON] за життя склав заповіт на імя позивача, вважаючи, що саме [PERSON] залишиться весь спадок. Факт того, що між померлим та відповідачем [PERSON] фактично не було шлюбних відносин, не заперечується відповідачем [PERSON] та підтверджується також її заявою про прийняття спадщини за законом де вона вказує на те, що інших спадкоємців за законом окрім неї у померлого не має. [PERSON] був самотньої людиною, відповідно, він бажав, щоб поруч з ним була близька людина. Саме тому він погодився на укладення шлюбу з відповідачкою, проте у відповідачки не було наміру створювати сімю, вказане підтверджується тим, що [PERSON] познайомившись з престарілим та одиноким [PERSON], який мав на праві власності квартиру ніколи не проживала з ним спільно як подружжя, не вела сумісне господарство, у кожного із них був окремий бюджет, сумісне нажите майно відсутнє. Тобто шлюб був фіктивним, оскільки наміру створювати сімю відповідачка не мала, шлюб з боку [PERSON] був укладений лише з корисливою метою бажанням отримати спірну квартиру у власність. Реєстрація зазначеного шлюбу, на думку позивача, явно порушує права позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON]. Саме тому, позивач звертається до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності та усунути [PERSON] від права спадкування за законом внаслідок визнання шлюбу недійним. У судовому засіданні позивач та її представник, який має належні повноваження, підтримали позовні вимоги повністю та просять суд задовольнити їх у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Представники відповідача [PERSON] які мають належні повноваження, заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON], просять суд відмовити у задоволенні позову, задовольнити зустрічну позовну заяву у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, заперечень не надала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] залишенню без задоволення, у звязку з наступним. Судом встановлено, що 15 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 074996, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Запорізькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис - № 371 від 15.11.2001 року. Позивач [PERSON] з чоловіком проживали разом у належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство і мали спільний бюджет. Як вбачається з медичних довідок та виписок, у 2003 році, а згодом у 2006 році позивачу у онкологічній клініці [PERSON] Беларусь було поставлено два онкологічних діагнозу, «рак шлунку» та «рак шкіри обличчя», та призначено безоплатний тривалий курс лікування. З цієї причини подружжя були змушені проживати окремо. Але кожні три-чотири місяці позивач поверталася до чоловіка, [PERSON] на Україну, що підтверджується митними відмітками у паспорті позивача. Її чоловік [PERSON] також приїжджав у [PERSON] Беларусь і тривалий час проживав разом з [PERSON] Зазначені факти вбачаються також з пояснень свідків, яких було допитано у судових засіданнях. 12 вересня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого воно не складалося й в загалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він буде матиме право, в тому числі належну йому на праві приватної власності квартиру № 7, що знаходиться в будинку № 146 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжя, дочці від першого шлюбу [PERSON] (Відповідач). Заповіт було засвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької нотаріальної контори [PERSON] 12.09.2006 року за № 2-4415 . 15 липня 2009 року [PERSON], помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 164916, виданим 14 січня 2010 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №6314 від 20.07.2009р. Після смерті чоловіка позивачки [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. 15.07.2009 року, [PERSON], звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 12.01.2010 року, [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про відкликання раніше заяви від 14.10.2009р. про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] Згідно ст. ст. 1269, 1270 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори особисто заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатні вдова (вдівець) спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Так судом встановлено, що [PERSON] непрацездатна, пенсіонерка за віком (копія пенсійного посвідчення №545355-48 від 17.06.2003р.), має два онкологічних та інші тяжкі захворювання, що підтверджується медичними довідками та виписками. Після смерті її чоловіка вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Згідно п. 19 Постанови № 7 від 30.05.2008 року Пленум Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова), позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ці положення поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині. Пленум в п. 6 вищевказаної Постанови розяснює, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Таким чином, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, якщо той потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так судом встановлено, що [PERSON] з чоловіком проживали разом, але не постійно з ряду причин, а саме: [PERSON] є громадянкою іншої держави, тому кожні три місяці вона була змушена залишати територію України та повертатися в [PERSON] Беларусь в м. Гомель. ЇЇ чоловік, [PERSON] також неодноразово приїжджав у Беларусь і тривалий час проживав зі [PERSON] В той час, коли вони були змушені проживати окремо, вони підтримували зв'язок за допомогою листування, грошових переказів, що було підтверджено у судових засіданнях та матеріалами справи (пояснення свідків, копії листів). Окрім того, [PERSON] з 2002 року знаходиться на диспансерному обліку в онкологічному диспансері в м. Гомель, де проходе тривалий курс лікування, що також є причиною їх окремого проживання. Виходячи з вищевикладеного суд не вбачає умисної вини [PERSON] щодо ухилення від виконання обов'язку по утриманню чоловіка, а через свій похилий вік та тяжкі невиліковні хвороби, [PERSON] не мала ані матеріальної, ані фізичної здатності надавати йому будь-яку допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно до ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Однак, відповідачем [PERSON], яка просить суд визнати шлюб недійсним, внаслідок його фіктивності, не надано доказів того, що [PERSON] та її чоловік не мали наміру створити сімю та, що між ними не існувало сімейних стосунків. Крім того, з 1993 року [PERSON] проживає на території Німеччини, тому не могла знати про те, як складалося подружнє життя її матері. У відповідності до вимог ст. 42 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу. Однак суд не вбачає, що реєстрація шлюбу [PERSON] з [PERSON] порушує права [PERSON] Виходячи з вищевикладеного, суд вважає зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнанні шлюбу недійсним, внаслідок його фіктивності, та усунення її від права спадкування за законом, внаслідок визнання шлюбу недійсним такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved