Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління ПФУ в Томаківському районі, і просить відновити пропущений строк для звернення до суду, зобовязати відповідача нарахувати йому та виплатити у повному обсязі недоотриману, у відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, щомісячну державну соціальну 30 % надбавку, починаючи з 01 січня 2006 року і по час постановлення рішення, з урахуванням індексу інфляції, що мала місце протягом вказаного періоду. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни. Відповідно ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни. Позивач зазначає, що відповідно до ст.6 вказаного закону з 01 січня 2006 року йому повинна була виплачуватися щомісячна грошова допомога у вигляді надбавки до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, про що вона дізналася з публікації в газеті „Голос Україна за № 66 (4566) від 11.04.2009 року, у звязку з чим з метою відновлення свого порушеного права, він звернувся із заявою до відповідача з проханням нарахувати і виплатити відповідні кошти за відповідний період, на що йому було відмовлено. Рішенням №6-рп\\2007 Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційними положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік, зокрема п. 12 ст. 71, яка призупиняє дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни по виплаті дітям війни 30% надбавки до пенсії. Так само з порушенням Конституції внесено зміни до ст.ст. 5,6 Закону в результаті прийняття Закону „Про Державний бюджет України на 2008 рік внаслідок чого відповідна надбавка також не виплачувалась протягом 2008 року, що підтверджено рішенням Конституційного суду від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008, визнавши неконституційним п. 41 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік. При цьому позивач зазначає, що статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті інших або нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст.28 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив: з 01 січня 350 гривень; з 01 квітня 359 гривень; з 01 жовтня 336 гривень. Відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 380 гривень; з 01 квітня 406 гривень; з 01 жовтня 411 гривень. Відповідно до Закону України „Про Державн6ий бюджет України на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 01 січня-470 гривень; з 01 квітня 481 гривня; з 01 липня 482 гривні; з 01 жовтня 498 гривень. Відповідно до ст.54 ЗУ «Про державний бюджет Украни на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили установлений в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, а з 01 листопада 2009 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до осіб, які втратили працездатність 573 грн. Відповідно до Закону України „Про Державн6ий бюджет України на 2010 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 01 січня- 695 гривень; з 01 квітня 706 гривня; з 01 липня 709 гривні. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю. Представник управління ПФУ у Томаківському районі до суду не з»явився, надавши при цьому суду письмове заперечення, в якому зазначено, що він проти позову [PERSON] заперечує, посилаючись на наступне. Позивач дійсно перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком з 06.05.2000 року, перераховану відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Підвищення відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачу призначено з 01.01.2008 року - 47,00 грн.(у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни); з 01.04.2008 року 48,10 грн.; з 01.07.2008 р. 48,20 грн.; з 01.10.2008 р. 49,80 грн. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції цього Закону від 28.12.07, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. При цьому, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції цього Закону до 01.01.08 було передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідач звертає увагу суду на те, що в самому Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не було визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення розрахунку відповідного підвищення особам, які мають статус «Діти війни». Визначення мінімального розміру пенсій за віком надано лише в статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із цим Законом. Сам механізм призначення пенсійних виплат, не можна призначати пенсію за відсутності чітко регламентованого законом механізму її визначення. Не було жодного нормативного акту, який би вніс корективи та визначив нарешті, чіткий порядок розрахунку надбавки та який саме мінімальний розмір пенсії за віком мається на увазі в Законі України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки Пенсійний Фонд не має права самостійно обирати методику розрахунків пенсійних виплат. Крім того, при розгляді справи представник відповідача просить суд, врахувати те, що ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Розпорядником бюджетних коштів є Державне казначейство України. Бюджет Пенсійного Фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного Фонду України джерел, відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного Фонду України. Отже, у зобовязанні виплатити підвищення, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до врегулювання цього питання на законодавчому рівні, органи Пенсійного фонду України, зокрема, Управління не є належним відповідачем. Також, представник відповідача просить звернути увагу суду на те, що відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.07 № 1261 органи Пенсійного фонду України є органами державної виконавчої влади, які у своїй діяльності керуються виключно нормами чинного законодавства, і внесення змін до будь-яких відповідних законодавчих актів не відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України. З 01.01.08 набув чинності Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про статус дітей війни», відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який визначається Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік. На виконання вказаного Закону всім пенсіонерам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» проведено перерахунок пенсій. Такий перерахунок, з урахуванням щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 47,00 грн. проведено й позивачеві. До того ж, представник відповідача у своєму письмовому запереченні прохає суд, взяти до уваги лист Міністерства юстиції України від 31.08.07 №21-46-561, отриманого на запит Пенсійного фонду України, у якому також висловлена позиція Міністерства юстиції України щодо можливості вирішити питання виплати підвищення передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» шляхом внесення змін до даного Закону, які й були внесені Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набув чинності з 01.01.08 року. Представник відповідача в своєму письмовому запереченні просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] отримує пенсію за віком з 06.05.2000 року та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни та відповідно до ст.6 даного Закону має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком. Відповідно до вимог ст.110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року із змінами, внесеними 19.01.2006 року зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки Кабінет Міністрів в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії «дітям війни», то вимоги позивача, щодо 2006 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни позивач має право на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року , потім з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року , а далі з 01 січня 2009 року і по день звернення з відповідним позовом до суду , виходячи із наступних правових підстав . Згідно з пуктом 12 ч.1 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» на 2007 рік було призупинено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що в 2007 році підвищення до пенсії , або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , яка виплачується замість пенсії , відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни » виплачується особам , які є інвалідами / крім тих , на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» / у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Разом з тим, рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» про призупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік визнано таким , що не відповідає Конституції України . В подальшому відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в наступній редакції: «Дітям війни / крім тих , на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»/ до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії , виплачується підвищення у розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії , відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту » дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із Законів». Але рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року , положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни » визнані такими , що не відповідають Конституції України . Вказані вище рішення Конституційного суду № 6-рп від 9 липня 2007 року та №10-рп від 22 травня 2008 року є обовязковими до виконання на території України , остаточними і не можуть бути оскарженими. Крім того , ці рішення мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень статей зазначених Законів , що визнані неконституційними . Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України , закони , інші правові акти , або їх окремі положення , що визнані неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом рішення про їх неконституційність. Тобто, з дня визнання Конституційним судом неконституційними норм Закону «Про Державний бюджет України на 2007 рік» , ці норми Закону втратили чинність , і саме з цього часу / з 9 липня 2007 року / особам які мають статус дитини війни поновлено право на отримання щомісячної надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком . Таким чином , у межах строків позовної давності за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року відповідач відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зобовязаний нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по виплаті надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Крім того, зважаючи на те, що відповідач не в повному розмірі виплачував надбавку до пенсії в 2008, в 2009 та в поточному 2010 році, то за цей час він також повинен зробити перерахунок та виплатити заборгованість у вигляді різниці між надбавкою до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та фактично виплаченою за минулий час надбавкою. Відповідно до вимог ст.54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих , хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення , визначається у розмірах , що діяли у грудні 2008 року, тобто цей розмір складав 498 грн. Зміни до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році не вносились , а тому виплата надбавки до пенсії за 2009 та за 2010 рік / на час звернення з позовом до суду / має виплачуватись відповідачем також у розмірі , що складає 30 відсотків мінімальної пенсії за віком . Посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів №430 від 28 травня 2008 року «[PERSON] питання соціального захисту окремих категорій громадян » щодо виплати надбавки до пенсії у розмірах , вказаних в названій постанові /з 22 травня 2008 року -48,10 грн.,з 1 липня 48,20 грн. і з 1 жовтня 2008 року 49,80 грн./ є необгрунтованими та такими , що не відповідають нормам діючого законодавства та Конституції України . Постанова Кабінету Міністрів є підзаконним актом і не відповідає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , тобто видана в порушення ст.8 Конституції України , в якій зазначено принципи верховенства права . Відповідно до п.4 ст.8 ЦПК України , у разі невідповідності правового акта Закону України суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Положення вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів протирічать також рішенню Конституційного Суду від 22 травня 2008 року № 10-рп. Крім того, слід зазначити , що статею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», Кабінету Міністрів було надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Тобто, вказана вище норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат , вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати , тоді як розмір соціальних виплат згідно із Законом «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком , а тому розміри надбавки , встановлені постановою Кабінету Міністрів №530 від 28 травня 2008 року , на які посилається відповідач у своїй відмові , не можуть застосовуватися до дітей війни . Необгрунтованою є відмова відповідача і в частині виплати позивачу щомісячної надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з посиланням на частину частину 3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » , яка передбачає , що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій і що для розрахунку розмірів пенсій або підвищень за іншими Законами України цей мінімальний розмір не застосовується . Вихідним критерієм обрахунку надбавки до пенсії має бути мінімальна пенсія за віком .Її мінімальний розмір згідно ст.78 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року встановлений у розмірі прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність . Тому при обчисленні розміру надбавки до пенсії , передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність , встановлений у законі « Про Державний бюджет України» на відповідний рік і з якого і визначається мінімальна пенсія за віком . Посилання відповідача на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги, оскільки реалізація особою права, яке повязано з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Щодо вимог про стягнення з відповідача щомісячної державної соціальної допомоги з урахуванням індексації суд дійшов висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню відповідно до п.3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078 від 17.07.2003 року, оскільки соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, в т.ч. пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не відносяться до обєктів індексації, визначених у п.2 цього Порядку. Пенсійний фонд України діє відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення щодо призначення донарахування перерахунку пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача, що є підтвердженням того, що Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області є належним відповідачем по даній справі. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити подальше коригування державної та додаткової пенсії у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, то в цій частині необхідно відмовити з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Цивільно-процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, є неможливим прийняття судом рішення, щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє. З огляду на положення статей 4,215 ЦПК України та ст.16 ЦК України цивільний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю. Оскільки відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, тому суд такі дії повинен визнати незаконними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону. На підставі викладеного та

Outcome: partial