Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 червня 2005 року між ним та [PERSON] було укладено договір піднайму квартири, розташованої: [ADDRESS]. 24 червня 2005 року [PERSON] на адресу відповідача направлено відповідну заяву з проханням прописати позивача у зазначеній квартирі, однак з невідомих причин відповіді на зазначену заяву він не отримував. 16 вересня 2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою з метою здійснення реєстрації у відповідності до волевиявлення [PERSON], однак отримав відмову у проведенні реєстрації місця проживання (прописки) у звязку з неможливістю встановити особу квартиронаймача та засвідчити його підпис. Крім того він більш 5-ти років проживає у зазначеній квартирі, веде в ній господарство та набув, у відповідності до чинного законодавства, право користування нею. Вважає що своїми діями відповідач порушує право позивача на вільний вибір місця проживання, та вимоги чинного законодавства, просить суд: Визнати за ним право користування квартирою, розташованою: [ADDRESS] та зобовязати відповідача зареєструвати місце проживання [PERSON] за вказаною адресою. В ході судового засідання, позивач посилаючись на ті самі вимоги просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд зазначеної справи без участі їх представника (а.с.11). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності приходить до висновку, що позовних вимоги [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 24 червня 2005 року між ним та [PERSON] було укладено договір піднайму квартири, розташованої: [ADDRESS] (а.с.5,6). 24 червня 2005 року [PERSON] на адресу відповідача направлено відповідну заяву з проханням прописати [PERSON] у зазначеній квартирі (а.с.7). Однак якої-небудь відповіді на зазначену заяву [PERSON] не отримував. 16 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою з метою здійснення реєстрації у відповідності до волевиявлення [PERSON], однак отримав відмову у проведенні реєстрації місця проживання (прописки) у звязку з неможливістю встановити особу квартиронаймача та засвідчити його підпис (а.с.8). Згідно ст.65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Стаття 6 зазначеного закону, передбачає виключний перелік документів необхідних для реєстрації місця проживання. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved