Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради народних депутатів від 15 квітня 1992 року № 181 їй у безстрокове користування було виділено земельну ділянку розміром 37,0 х 26,0 метри, для індивідуального будівництва житлового будинку за адресою : Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Українська, 16. Однак у травні 2009 року відповідач, який є її сином, без її згоди став користуватися зазначеною земельною ділянкою, будівлями що знаходяться на ній, та перешкоджати позивачці в користуванні земельною ділянкою не пускаючи її на територію земельної ділянки, та причиняючи їй побої. Тому позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, що розташована за адресою : \~ \~ \~ \~Дніпропетровська обл. , м. Павлоград, вул. Українська, 16, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та надала суду пояснення, що відповідають змісту її позову, додатково зазначив, що давала відповідачу згоду на користування зазначеною земельною ділянкою лише на 2009 рік. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, суду пояснив що між ним та позивачкою мала місце домовленість, згідно з якою позивачка користується його частиною в двокімнатній приватизованій квартирі, а він користується її земельною ділянкою, перешкод позивачці в користуванні земельною ділянкою він не створював. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм земельні правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради народних депутатів від 15 квітня 1992 року № 181 позивачці у безстрокове користування було виділено земельну ділянку розміром 37,0 х 26,0 метри, для індивідуального будівництва житлового будинку за адресою : Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Українська, 16, що підтверджується відповідними документами (а.с.5-8). Однак з 2010 року відповідач, який є сином позивачки, без її згоди як землекористувача, став користуватися зазначеною земельною ділянкою та недобудованими будівлями що знаходяться на ній та не введені в експлуатацію, а саме времянкою, гаражем та сараєм, створюючи у зв'язку з цим позивачці перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом не допуску її на територію земельної ділянки, та обмеження її дій направлених на самостійне господарювання на ній (а.с. 10,11) . Добровільно звільнити земельну ділянку відповідач відмовляється. Відповідно до ст.95 Земельного Кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право : самостійного господарювання на землі. Відповідно до ст.152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом запобіганню вчинення дій, що порушують права. Суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст.60 ЦПК України, відповідно до якої „кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень" та не надав суду доказів наявності у нього права на користування земельною ділянкою розташованою за адресою : Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Українська, 16 та Ішим майном що на ній знаходиться. На підставі викладеного суд, вважає що позов підлягає повному задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved