Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

13 серпня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 18.10.2008 року у сільській раді с. Вороньків Бориспільського району Київської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №20. Це у сторін перший шлюб, в якому у них народився син [PERSON] (20.07.2009 р.н.). Сімейне життя в них не склалось через несумісність характерів, неповагу, застосування з боку чоловіка фізичної сили, постійне перебування відповідача в нетверезому стані, у зв'язку з чим до народження дитини шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась і з 01.03.2009 року вони фактично не проживають разом. На неодноразові спроби примирення відповідач своєї поведінки не змінив. На підставі вищезазначеного позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка обставини справи підтвердила, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив також розірвати шлюб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між сторонами 18.10.2008 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Вороньківською сільською радою Бориспільського району Київської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №20 (а.с. 6). У сторін це перший шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який залишається проживати з матір'ю. З наданих в ході судового розгляду пояснень сторін вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Починаючи з 01.03.2009 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишається з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони хоч і проживають разом, але спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання сторін швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, у звязку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., та державне мито при реєстрації розірвання шлюбу, за згодою сторін, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved