Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.\~Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю його та відповідача, що сталася 24.01.2009 року на вул. Набережній Перемоги у м. Дніпропетровську з вини останнього, належний позивачеві автомобіль [NUMBER], отримав технічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода, відшкодована третьою особою на підставі наявного у відповідача полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 11.444, 51 грн. В той же час фактичні витрати позивача на ремонт склали 13.300, 00 грн. Крім того, позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка виникла зокрема внаслідок того, що на час ДТП в його автомобілі перебували його дружина та дочка віком 11 місяців, яка внаслідок події пережила нервовий стрес, що мав у подальшому значні негативні наслідки. З урахуванням викладеного просив суд стягнути з відповідача різницю між його фактичними витратами на ремонт автомобіля та виплаченою страховою компанією сумою, що дорівнює 1.855, 49 грн., витрати на медичний огляд дитини у розмірі 80, 00 грн., а також 5.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав з викладених у позові підстав. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Третя особа явку свого представника до суду не забезпечила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.01.2009 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю сторін. Близько 12:20 годин зазначеного дня відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Набережній Перемоги у м. Дніпропетровську, в порушення вимог п. 12.3., 13.1. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку і не дотримав безпечну дистанцію руху, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], який належить позивачеві на праві власності (а.с. 12) і перебував під його керуванням, що рухався попереду у попутному з ним напрямку. Зазначені фактичні обставини спірної ДТП, а також наявність вини [PERSON] в її скоєнні, встановлені постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. від 03.03.2009 року, якою відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8), а отже відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційно встановленими і не підлягають доказуванню. Як вбачається з наданих позивачем документів, ним були придбані необхідні для ремонту комплектуючі на суму 5.100, 00 грн. та були сплачено за рихтування та фарбування автомобіля 8.200, 00 грн. (а.с. 13). Оскільки між відповідачем та ЗАТ Українська страхова компанія Княжа був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 29), 30.07.2009 р. останньою було виплачено на користь позивача 11.444, 51 грн. (а.с. 30). Як вбачається з наданого розрахунку, страхова компанія, визначаючи розмір заподіяної позивачеві шкоди, виходила з загальної вартості ремонту пошкодженого автомобіля позивача у розмірі 15.004, 97 грн. та зменшила її відповідно до коефіцієнту його фізичного зносу до 11.954, 51 грн., що за вирахуванням безумовної франшизи у розмірі 510, 00 грн. склало 11.444, 51 грн. (а.с. 31). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 22, 1187, 1188 ЦК України. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи, що спірна ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], в нього виник обовязок відшкодувати заподіяну ним шкоду. Разом з тим немає підстав вважати, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими у повному обсязі. Так, у випадку стягнення на користь позивача повної суми ремонту за рахунок відповідача відбулося б не тільки відновлення пошкодженого майна, але й його істотне покращення шляхом заміни зношених деталей, які були пошкоджені, новими, що не може вважатися обґрунтованим. Оскільки наведений страховою компанією розрахунок суми страхового відшкодування враховує знос деталей, що були замінені, а також виходить з більшої вартості ремонту, ніж фактично оплачена позивачем, будь-які докази помилковості цього розрахунку останнім не надані, підлягає відшкодуванню йому лише частина заподіяної шкоди у розмірі 510, 00 грн., не покрита страховим відшкодуванням у звязку з наявністю у договорі страхування умови щодо безумовної франшизи. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на огляд лікаря задоволенню не підлягають, оскільки не вбачається причинного звязку між здійсненням відповідних витрат та діями відповідача. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Не викликає сумнівів, що внаслідок спірної ДТП позивачеві була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з нервовим стресом під час зіткнення автомобілів, пошкодженням і неможливістю експлуатації транспортного засобу, що перебував у його користуванні, необхідністю участі за рахунок особистого часу в оформленні ДТП в органах ДАІ. Разом з тим, суду не надані будь-які докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної йому моральної шкоди і настання внаслідок спірної ДТП суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги у відповідній частині такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 300, 00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення суду, пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial