Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Позивач 06.07.2010 року звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, але відповідачем виплачено вказану допомогу за 2008-2009 роки у значно нижчому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд визнати незаконною відмову Управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації щодо виплати недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення та стягнути з відповідача на його користь недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2008 2009 роки. В судове засідання позивач не зявилася, але надала суду заяву в якій підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без її участі. Представник відповідача проти позовних вимог позивача заперечував, подав до суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення Так, по справі встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 243131 . Ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Судом встановлено, що відповідачем виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проведена у слідуючих розмірах : за 2008 рік 100 грн. за 2009 рік-100 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. В своїх письмових запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Мінпраці, як головний розпорядник бюджетних коштів, безпосередньо не здійснює соціальні виплати постраждалим громадянам і відповідно не має кошторисних призначень на здійснення зазначених виплат та реєстраційних рахунків для об лікування коштів для здійснення виплат громадянам. А також посилається на те, що щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася згідно ст.62 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", його застосування проводиться у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України місцевими органами державної влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. А саме в розмірах, які визначені КМУ виходячи з реальних можливостей Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями і враховуючи ст. 95 Конституції України. Крім того, ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на яку також посилається відповідач заперечуючи проти позову, надає KM право визначати порядок застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру допомоги на оздоровлення, встановленої цим Законом. Відповідно до ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Слід зазначити, що дію положень ст.48 вказаного Закону зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законом України від 20.12.2005 року №3235-IV, до цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала. Між тим, визначені постановою KM № 836 розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися тривалий час незмінними, хоча розмір мінімальної заробітної плати неодноразово змінювався, а з 2005 року постановою KM № 562 розмір цієї допомоги був змінений, але всупереч ст.48 Закону він також визначений у твердій грошовій сумі. Отже, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови KM України № 836 та № 562. Отже, враховуючи наведене, управління соцзахисту населення повинно було виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Таким чином, суд вважає за можливе визнати відмову відповідача щодо перерахунку вказаної грошової допомоги неправомірною та стягнути на користь позивача з відповідача недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. На підставі ст.4 Декрету KM "Про державне мито" позивач і відповідач звільнені від сплати судового збору на користь держави.

Outcome: approved