Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на тс, цо 16 серпня 2005 року він уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір №507- 38 ПОУ Н та договір іпотеки. Однак, [PERSON] вважає, що умови, які вказані у договорах є незаконними та такими, що не відповідають вимогам ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» та ст. 215 ЦК України, у зв'язку з шм просив суд визнати зазначені договори недійсними. Крім того, АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 7 липня 2010 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси позов [PERSON] до АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного юговору та договору іпотеки, а також позов АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором )об'єднанні в одне провадження ( а. с. 67). Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги, відповідно до яких просила суд визнати недійсним кредитний договір №507-08 ПОУ Н та договір іпотеки, які укладені 16 серпня 2005 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», а також просила суд зобов'язати АКІБ УкрСиббанк» прийняти від [PERSON] суму у розмірі 79.533 гривень; обов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку а договором іпотеки, який укладений 16 серпня 2005 року між [PERSON] а АКІБ «УкрСиббанк», судові витрати покласти на АКІБ «УкрСиббанк». Представник ПАТ «УкрСиббанк» також уточнила позовні вимоги, відповідно до яких просила суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові, а у позовних вимогах ПАТ «УкрСиббанк» просила суд відмовити, посилаючись на те, що в порушення чинного законодавства України визначив та здійснює розрахунки АКІБ «УкрСиббанк» по кредитуванню в інземній валюті без наявності індивідуальної ліцензії НБУ. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні підтримала позов та просила суд позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Позов [PERSON] представник ПАТ «УкрСиббаню не визнала, посилаючись на те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк». Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила суд розглядати позови в її відсутності ( а. с. 146, 147). Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, а у позові ПАТ «УкрСиббанк» слід відмовити з наступних підстав. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами [PERSON] банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсу- кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавстві України. У судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 2005 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 507-08 ПОУ Н, відповідно до п.1.1. договору банк зобов'язується надат: позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті з сумі 35 000 доларів США . Згідно до п. 1.2.1. кредитного договору, надання кредиту здійснюється наступний термін: з 16 серпня 2005 року по 1 серпня 2026 року. Підпунктом 1.3.1. кредитного договору передбачено, що за використань:- кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,5 % річних ( а. с. 5-11). Вказана сума кредиту на момент надання коштів дорівнює еквівалент 176.750 гривень за офіційним курсом [PERSON] банку України на день укладення цього договору. В забезпечення вказаного кредитного договору, 16 серпня 2005 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки від 16 серпня 2005 року. Відповідно інформації по кредиту, яку надав представник ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання, а саме довідки ПАТ «УкрСиббанку» №138-1/9/190 від 05 липня 2010 року, загальна сума, яка була сплачена [PERSON] В І по погашенню кредиту складає 19247 доларів США, а саме: 5382,75 доларів США, сума кредиту та 13.864 доларів 32 цента США - сума відсотків за користуванні кредитом. Таким чином, суд вважає, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСибба нз був укладений споживчий договір в іноземній валюті, а саме в доларах США, внаслідок чого усі розрахунки за користування кредитом (проценти) також проводились позивачем в доларах США. Відповідно до ст. 99 Конституції України і Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні», національною грошовою одиницею України є гривня. Крім того, згідно ст. З Закону України «Про платіжні системи та перекази грошей в Україні», гривня як грошова одиниця України є єдиним законним платіжним засобом в Україні і приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України. На підставі ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У зв'язку з зазначеним, суд вважає, що національна валюта - гривня використовується при здійснені як готівкових, так і безготівкових розрахунків. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За приписами ст. 35 Закону України «Про [PERSON] банк України» гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. З урахуванням вказаного, суд вважає, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Таким чином, відповідно до положень цивільного законодавства України, встановлений вичерпний перелік випадків, коли зобов'язання між сторонами може бути виражене в іноземній валюті та підлягає виконанню в валюті, відмінній від гривні України. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який з урахуванням приписів ст.4 ЦК України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Одночасно, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. Згідно із ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», документ, який видається [PERSON] банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що на здійснення валютних операцій [PERSON] України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операм Згідно із п.п. в, г ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: -надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі -використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. При цьому, підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету, визначає, що індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо використанні іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. За п.1.4 Положення «Про порядок видачі [PERSON] банком Укра їни індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затвердженого Постановою Правління НБУ №483 від 14.10.2004р., під використанням іноземної валюти як засобу платежу розуміється використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються. Кредитним договором були встановлені наступні грошові зобов'язання: -Зобов'язання банку надати грошові кошти (п.п. 1.1. кредитного договору) та інші -Зобов'язання позичальника прийняти, використовувати та повертати грошові кошти (п.п. 1.1., 1.2.2. кредитного договору), та інші. Відповідно до змісту кредитного договору для виконання зазначених грошових зобов'язань повинна використовуватися іноземна валюта - долар США (п.п. 1.1. кредитного договору, додаток №1 до кредитного договору). Зі змісту кредитного договору судом вбачається, що він прямо передбачає використання іноземної валюти на території України як засобу платежу за цим договором, а тому, на думку суду, укладення даного кредитного договору саме в такій формі і з таким змістом, в якому він був укладеним, потребує індивідуальної ліцензії. Таким чином, в порушення п.8.1 кредитного договору, згідно з яким підписанням даного договору АКІБ «УкрСиббанк» підтверджує те, що у нього маються всі необхідні ліцензії і дозволи [PERSON] банку України, які необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним договором, судом встановлено, що при укладенні вищевказаного кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» не отримав вказаної індивідуальної ліцензії, а тому суд вважає, що АКІБ «УкрСиббанк» суттєво та грубо порушив п.8.1 кредитного договор; та норми діючого законодавства України. Крім того, згідно п.6.1 «Правил використання готівкової іноземної валют на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів [PERSON] банку України», затверджених Постановою Правлінні [PERSON] банку України №200 від 30 травня 2007 року фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у наступних випадках: -сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; -сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; -оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків; -фізичні особи, а також юридичні особи-резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд, виїзд до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження. З урахуванням вказаного, суд вважає, що операція з надання кредитів в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії, а як наслідок, кредитний договір в іноземній валюті, який був укладений 16 серпня 2005 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» без отримання індивідуальної ліцензії, є таким, що підлягає визнанню недійсними на підставі ст.203 ЦК України. Судом встановлено, що індивідуальна ліцензія у АКІБ «УкрСиббанк» відсутня, внаслідок чого використання долару США як засобу платежу за кредитним договором № 507-08 ПОУ Н від 16.08.2006 року суперечить приписам п. "в", "г" ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.6.1 «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно- правових актів [PERSON] банку України», затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України №200 від З0 травня 2007 року. Під час розгляду справи представник ПАТ «УкрСиббанк» надав суду банківську ліцензію №75 від 24 грудня 2001 року [PERSON] банку України, як доказ наявності у ПАТ «УкрСиббанк» права на здійснення вказаних вище валютних операцій без індивідуальної ліцензії, однак суд не приймає це до уваги, оскільки зазначений документ відповідно до приписів п.5.3 Положення «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» виступає генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно із Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) не звільняє ПАТ «УкрСиббанк» від обов'язку отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів п. „в", „г" Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та не робить укладений кредитний договір законним. Крім того, у вичерпному переліку операцій у додатку до дозволу №75-2 від 19 листопада 2002 року Про перелік операцій, які має право здійснювати АКІБ «Укрсиббанк», не вказані операції по використанню готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу. Вичерпний перелік неторговельних операцій в іноземній валюті містить в собі п.11 Положення «Про порядок та умови торгівлі іноземною валютою», яке затверджено Постановою [PERSON] банку України від 10.08.2005 року №281. Судом встановлено, що цей перелік також не містить надання права ПАТ «УкрСиббанк» використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу. Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо розрахунків за грошовими зобов'язаннями між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором, на думку суду суперечить приписам ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України, ст.З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.З5 Закону України «Про [PERSON] банк України». Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК України є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Відповідно до ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно із ч.І ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що кредитний договір №507-08 ПОУ Н, який укладений 16 серпня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] слід визнати недійсним. 4.1 ст.216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Особливі умови виконання грошових зобов'язань встановлені у ст. 99 Конституції України, ст.ст. 524, 533 ЦК України. На виконання недійсного правочину [PERSON] одержав від ПАТ «УкрСиббанк» 35 000 доларів США, що на день отримання становило суму 176.750 гривень, а на виконання недійсного правочину ПАТ «УкрСиббанк» одержав від [PERSON] 19 247,07 доларів США, що на день отримання становило 97. 197 гривень. Таким чином, суд вважає, що згідно ст. 216 ЦК України зазначені особи зобов'язані повернути одна одній одержані суми у повному обсязі. Однак, відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Вимоги щодо повернення грошових коштів, одержаних на виконання даного недійсного правочину є зустрічними однорідними вимогами, у зв'язку з чим, суд вважає, що вони припиняються зарахуванням, а тому грошова сума зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» щодо повернення [PERSON] отриманого за недійсним правочином у розмірі 97 197 гривень повинна бути зарахованою на погашення зобов'язання [PERSON] щодо повернення ПАТ «УкрСиббанк» отриманого за недійсним правочином у розмірі 176 750 гривень. (176 750 - 97. 197 = 79 553 ) 79.553 гривень. Тобто, зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» щодо повернення отриманого за недійсним правочином припиняються зарахуванням повністю, а зобов'язання [PERSON] щодо повернення отриманого за недійсним правочином - частково, при цьому не зарахованим залишається зобов'язання [PERSON] повернути ПАТ «УкрСиббанк» одержану на виконання недійсного правочину грошову суму у розмірі 79 553 гривень України. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду справи представник [PERSON] довів суду ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, крім позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору, а також виключення з реєстру іпотек та заборон відчуження запису про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку, у зв'язку з чим, суд вважає, що у задоволенні вказаних вимог слід відмовити. При цьому, суд критично оцінює заперечення представника ПАТ «УкрСиббанк» проти задоволення позову [PERSON], оскільки вони не засновані на законі, не підтверджуються зібраними по справі доказами та ними спростовуються. З урахуванням вказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, визнати недійсним кредитний договір № 507-08 ПОУ Н від 16 серпня 2005 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» прийняти від [PERSON] грошові кошти у розмірі 79.533 гривні. В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю. Відмовити ПАТ «УкрСиббанк» у задоволені вимог про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором.

Outcome: partial