overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2007року по 18 серпня 2010 року у сумі 5016,09грн. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону і України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про з загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

17 серпня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 2006 року по серпень 2010 року у сумі 6419,10грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна' допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2007року по 30 червня 2010року з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до 5 ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна 5 допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що відповідач є батьком її малолітньої дитини : доньки [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні у позивачки. Відповідач у добровільному порядку, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Доходів позивачки в теперішній час не достатньо для самостійного утримання дитини. Тому, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судове засідання не з`явилася надала на адресу суду заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову, судом ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм сімейні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини : \~ \~ \~ \~доньки [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні у позивачки. Матеріальну допомогу на утримання дитини - [PERSON] не надає. Доходів позивачки в теперішній час не достатньо для самостійного утримання дитини. Дитина здорова, інших доходів немає. Відповідач здоровий, працює ПП «Левіт» охоронцем, отримує заробітну плату, яка дозволяє надавати допомогу на утримання дитини, інших утриманців не має, стягнень за виконавчим документом з нього не здійснюється. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . . . У відповідності до п.3 ст.88, ст.84 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, та витрати з інформаційно- технічного забезпечення розгляду судової справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 27.12.1987 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного, з приводу чого між ними виникали сварки. З вересня 2009 року сторони однією сім`єю не проживають. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти позовних вимог позивача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1987 року, зареєструвавши його в Дзержинському Палаці одруження м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину Зберегти сім`ю сторін не уявляється можливим, тому що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного, з приводу чого між ними виникали сварки. З вересня 2009 року сторони однією сім`єю не проживають. На примирення сторони не згодні. Суд вважає, що за таких обставин, шлюб сторін існує формально, сім`я розпалася повністю та відновлена бути не може, подальше спільне проживання сторін стало неможливим і це суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати суд покладає на сторони порівну за їх заявою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

09 серпня 2 010 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця на утримання їхньої неповнолітньої доньки. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 491 (а.с.4). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5), яка проживає з позивачкою (а.с.б). Стан здоров`я і матеріальне становище дитини та відповідача задовільні. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров`я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача наполягав на зобов`язані відповідача знищити паркан, що встановлений у їх загальному дворі, будинку [ADDRESS] та на стягненні на свою користь судових витрат по сплаті держмита та на ІТЗ всього 88 грн., відмовившись від позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідачка позов по суті не визнавала, стверджуючи, що через взаємонеприємні стосунки з позивачем, а особливо з представником позивача, яка зараз мешкає у зазначеному будинку, вона не може спокійно користуватися загальним подвір`ям і вирішила відокремитися. Через сварки з представником позивача змушена була звертатися до органів внутрішніх справ. При цьому огорожа була поставлена на подвір`ї вже тривалий час і нікому не заважала. З цих підстав просила суд у позові відмовити. Залучений до участі у справі у якості третьої сторони на боці відповідача, що не заявляє позовних вимог, представник Котовського міськвиконкому Одеської області у судове засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій, не висловлюючи свою думку по суті позову, просив розглянути справу без його участі. Залучений до участі у справі у якості третьої сторони, що не заявляє своїх самостійних вимог на боці відповідача [PERSON] жодного разу у судове засідання не з`явився, не надав цьому поважних підстав, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався, чому суд вважає можливим розглянути справу по суті без нього. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони є сусідами і мешкають в будинку [ADDRESS] . Рішенням Котовського міськрайсуду від 11 червня 2009 року подвір`я будинку залишено у загальному користуванні сторін та їх сусіда [PERSON] . Рішення ніким не скасоване та має чинну силу. З відповіді з управління комунхоза та будівництва Котовської міської Ради Одеської області № 44 від 10.12.09 р. вбачається, що у відповідності до діючих норм будь-які дії у загальному дворі мають в обов`язковому порядку погоджуватися з усіма мешканцями загального подвір`я. Відповідачка ж отримала таку згоду тільки від [PERSON] , а [PERSON] такої згоди не давав. Тому відповідачка безпідставно обладнала загальне подвір`я парканом. При цьому суд враховує, що за ствердженнями представника позивача наявність паркану заважає йому та службовим особам вільно підходити до електролічильника (що не заперечувалося відповідачкою). Згідно ст. 386 п.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону здійснення ним дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про здійснення визначених дій для усунення такого порушення. Тому паркан повинно бути знищено. Задовольняючи позов, на підставі ст.. 88 п.1 ЦПК України суд повинен стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати ( 51 грн. по сплаті держмита та 30 грн. на ІТЗ). Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то у зв`язку з відмовою представника позивача від них, суд їх вважає за необхідне не розглядати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, наполягаючи на зміні розміру стягуємих аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 30 % прожиткового мінімуму встановленому законом на відповідний період на 1/4\~частки з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу),\~але не\~менш 30\~%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, тобто до 10 лютого 2011 року; а також стягувати у цьому розмірі з моменту працевлаштування відповідача. Позивачка позовну заяву підтримала у повному, наполягаючи на її задоволенні. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, не надав цьому поважних підстав, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся, чому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2010 року (справа № 2-1889/2009 року), з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом на відповідний період, починаючи стягнення з 21 вересня 2009 року і на період його навчання в ВУЗі, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. При задоволенні зазначеного рішення суд керувався тим, що відповідач ніде не працював і не мав постійних прибутків. Зараз же, відповідач працює, має постійний прибуток. І у зв`язку з чим, його матеріальне становище було змінено на краще, чому позивачка і звернулася до суду з зазначеним позовом про зміну розміру стягуємих аліментів. На підставі ст. ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тому суд вважає, що з урахуванням матеріального становища відповідача, з нього слід стягувати по 1/4 частини всіх його прибутків щомісяця аліменти на утримання сина, [PERSON] , у зв`язку з навчанням останнього. Що стосується вимоги позивачки, щодо зобов`язання відповідача сплачувати аліменти у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) з моменту його працевлаштування, то ця вимога позивачки задоволенню не підлягає, бо позивачкою у підтвердження своєї вимоги не надано доказу, саме з якого періоду відповідач працює. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 02.06.2007 року між ними було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №816. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв"язку з несумісними життєвими поглядами, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. З березня цього року спільного господарства вони не ведуть, не піклуються один про одного, не підтримують шлюбних відносин, майнових спорів не мають. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї' вважає неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не заявилась, надала суду заяву якою позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами зареєстрований 02.06.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №816 (а.с.4). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів позовної заяви вбачається, що сторони не проживають однією сім`єю з березня 2010 року, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Судові витрати при реєстрації розлучення в органах РАЦСу суд покладає на відповідача. Па підставі ст. ст. 105. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Заявниця [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та померлою [PERSON], посилаючись на те, що встановлення даного факту є необхідним для прийняття спадщини після смерті її матері. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що актовому записі про реєстрацію шлюбу прізвища її батьків помилково записано [PERSON] замість [PERSON], тому прізвище матері було [PERSON], в зв`язку з чим виникли розбіжності, які є перешкодою для прийняття заявницею спадщини. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення. Як вбачається із актового запису про народження №3 від 03.04.1932 року батько заявниці [PERSON] Гордійовим народився 01 квітня 1932 року в селі Олишківці Збаразького району Тернопільської області. Із актового запису про шлюб № 36 від 05 листопада 1956 року вбачається, реєстрація шлюбу між [PERSON] Гордійовим, [INFO] та [PERSON] [INFO], прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. У подружжя [PERSON] та [PERSON], яке проживало в [INFO] 26.07.1961 року народилася дочка [PERSON], про що складено актовий запис про народження №17 від 23.08.1961 року. Судом встановлено, що за життя прізвище померлої [PERSON] писалося по різному: [PERSON] у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №027824 та [PERSON] у трудовій книжці колгоспника та у посвідченні ветерана праці, виданого 12.08.2009 року управлінням праці та соціального захисту населення Збаразької РДА. 09.01.2010 року [PERSON] померла у віці 79 років, що стверджується актовим записом про смерть №3 від 10.01.2010 року Факт родинних відносин заявниці із померлою [PERSON] підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], які підтверли, що померла [PERSON] була матір»ю [PERSON]. Проаналізувавши докази представлені заявницею, суд вважає, що її вимоги підставні і підлягають до задоволення, оскільки факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] стверджується показаннями свідка та письмовими доказами дослідженими судом. Встановлення даного факту має юридичне значення і є необхідним для прийняття заявницею спадщини по заповіту, залишеної спадкодавцем [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Заявник [PERSON] 03.08.2010 року звернулась до суду із вищезазначеною заявою до зацікавленої особи, вказуючи на те, що вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], [INFO] 17.05.2000 року у них народилася дочка [PERSON], над якою визнав батьківство [PERSON] про, що в книзі запису актів про встановлення батьківства Чкалівської сільської ради було зроблено запис за № 4 від 23.06.2000 року. В середині 2003 року [PERSON] покинув її та дитину і став проживати в с.Воскресенське з іншою жінкою, а заявниця переїхала в с.Олександрівка. Через деякий час заявниця хотіла звернутися до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів і виявила, що він в с.Воскресенське вже не проживає. Зі слів знайомих він виїхав у невідомому напрямку. Весь цей час вона намагалася його розшукати, але це не дало ніяких результатів. Через відсутність [PERSON] заявниця не може отримувати аліменти, оформити допомогу на дитину. Фактично вона перебуває у шлюбних відносинах з іншим чоловіком який бажає удочерити її дочку. Заявник у судовому засіданні вимоги підтримала, просила визнати безвісно відсутнім [PERSON] [INFO] . Представник зацікавленої особи до судового засідання не з»явився хоча належним чином були повідомленні про час, місце та дату розгляду справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт відсутності батька [PERSON] за останнім місцем проживання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці, свідка, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року за місцем її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Факт відсутності відомостей про місце перебування громадянина [PERSON] за місцем його проживання підтверджується показами свідка, довідкою сільської ради. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, заявителем у справі. Дані про їх зацікавленість у результаті розгляду справи відсутні, їх покази об'єктивно підтверджуються письмовими доказами по справі і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім . На підставі викладеного, ст. 43 ЦК України та

Outcome: approved