Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі, в якій просив дії відповідача щодо перерахунку йому як особі, яка має правовий статус потерпілого першої категорії, інваліда 2 групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, пенсії в розмірі передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796 - XII (далі Закон № 796-ХІІ), а саме не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визнати протиправними, зобовязати здійснити перерахунок за період з 01.07.2007 року по 21. 06. 2010 року та стягнути недоплачену основну та додаткову пенсії в сумі 112 947 грн. 90 коп. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати бездіяльність пенсійного органу протиправною та зобовязати УПФ здійснити перерахунок за вказаний період та провести відповідні виплати. Представники відповідача позов не визнали, пояснили, що діяли в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог діючого законодавства, постанов Кабінету Міністрів України, які приймались з цього питання за вказаний період. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Із матеріалів справи встановлено, що позивач є особою, яка віднесена до першої категорії потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що видано посвідчення від 25 квітня 2005 року і йому встановлена 2 група інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 49, ч. 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді : а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на держану пенсію. Частина 4 статті 54 згаданого закону визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам віднесеним до першої категорії, в усіх випадках розмір пенсії по 2 групі інвалідності - не може бути меншим, ніж вісім мінімальних пенсій за віком. Згідно зі статтею 50 цього закону інвалідам 2 групи цієї категорії виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім цього, вказане право гарантується статтею 46 Конституції України. Управлінням Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі позивачу пенсія виплачувалася у 2007 році на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». У 2008 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та пре внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-УІ внесені зміни до ст. ст. 50, 54 Закону № 796 XII і розрахунок державної пенсії позивачу здійснювався відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16 липня 2008 року, додаткової пенсії - на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530. В такому ж розмірі з певними доплатами, встановленими постановами Кабінету Міністрів України проводились виплати позивачу пенсій у 2009. 2010 рр. 12 травня 2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України № 796 - XII, проте остання залишена без задоволення, що вбачається із відповіді № 19 -К від 28 травня 2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Як передбачає ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Зі змісту ст. ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної додаткової пенсії береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згі дно з чинним законодавством, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі закон №1058- IV). При цьому мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За такого, суд приходить до висновку, що оскільки Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі у порушення зазначених положень Закону № 796-ХІІ перерахувань основної та додаткової пенсії позивачу не провело, чим допустило протиправну бездіяльність, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. З, 22, 46, 48 Конституції України , Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ,

Outcome: approved