Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

В травні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. В позовній заяві зазначено, що 02 листопада 2002 р. позивач [PERSON] придбав за 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп. у продавця [PERSON] гараж [NUMBER]), що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, Гаражно-будівельний кооператив „Віраж", загальною площею 22.9 кв.м,, зареєструвавши цей договір в той же день на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі, за реєстровим номером 621. Умови договору сторонами повністю виконанні, договір зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації, і лише у квітні 2010 р., позивач дізнався, що вказаний договір потребує нотаріальної форми посвідчення. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив позов задовольнити, визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна №621 - гаража [NUMBER]), що розташований у Гаражно-будівельному кооперативі „Віраж" в місті Вознесенськ Миколаївської області, який укладено на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі 02 листопада 2002 р., між ним, як покупцем і [PERSON], як продавцем. В судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на ст.ст.220,657 ЦК України, позовні вимоги підтримав та просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, на адресу суду направила письмову заяву від 18 червня 2010 р., відповідно до якої, позовні вимоги [PERSON] визнала та просила розглянути справу у її відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідачки [PERSON], оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається із матеріалів справи, 02 листопада 2002 р. позивач [PERSON] уклав письмовий договір купівлі - продажу нерухомого майна №621 з відповідачкою [PERSON] За даним договором позивач придбав у власність гараж [NUMBER]), що розташований в місті Вознесенськ, Гаражно-будівельний кооператив „Віраж", загальною площею 22.9 кв.м., та який раніше належав відповідачці [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на гараж, виданого виконавчим комітетом Вознееенської міської Ради 31 жовтня 2002 р, на підставі рішення №141 від 25 жовтня 2002 р., зареєстрованого в міжміському бюро технічної інвентаризації м. Вознесенськ 01 листопада 2002 р, за реєстровим номером 449. Даний договір укладений на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі, яка з 16 травня 2005 р. припинила свою діяльність. Придбаний за договором гараж, позивач зареєстрував на праві власності в Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON], як покупцем, та відповідачкою [PERSON]. як продавцем, 02 листопада 2002 р. був укладений письмовий договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: гаража [NUMBER]), що знаходиться у Гаражно-будізельному кооперативі „Віраж" за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, та який зареєстрований Універсальною Товарно-Сировинною Біржею, Сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким відповідачка передала позивачу нерухоме майно, а позивач передав останній визначену грошову суму. Враховуючи, що права і обов'язки сторін за вищевказаним договором купівлі - продажу нерухомого майна виникли і закінчилися до набрання чинності ЦК України, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, тому при вирішенні питання про визнання угоди дійсною, слід застосовувати правила кодексу, який діяв на момент укладення такого договору. Так, згідно ст.224 ЦК Української РСР (в редакції від 18 липня 1963 р.) за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплати за нього певну грошову суму. За правилами ст.47 ЦК України Української РСР від 18 липня 1963 р., нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Разом з тим, ст.227 ЦК України Української РСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення обумовленого договору, обов'язкове нотаріальне посвідчення договору було передбачено лише для угод, предметом котрих є житловий будинок, а не взагалі будь - яке нерухоме майно, тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання договору нерухомого майна дійсним є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи сплачено при подачі позову.

Outcome: dismissed