Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 08 березня 2003 року до 29 жовтня 2008 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір»ю і перебуває на повному її утриманні. Під час шлюбу на ім»я відповідача ними придбано квартиру під № 1 б(шістнадцять), що знаходиться в будинку № 43(сорок три) по вулиці Виноградній смт. Іванівка Іванівського району Одеської області, вартістю 35200 грн., що є еквівалентом доларів США. З метою виплати вартості квартири, в ВАТ «[PERSON] Аваль» відповідач отримав кредит в сумі 28160(двадцять вісім тисяч сто шістдесят) гривень 00 коп. під 16,5 відсотків річних, строком на 180 місяців, термін остаточного погашення не пізніше 22 травня 2021 року. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору між банком та відповідачем укладено договір іпотеки. Станом на дату подачі позову залишок кредиту становить 19635(девятнадцять тисяч шістсот тридцять пять ) гривень 00 коп. При розірванні шлюбу угоди про поділ спільного майна сторони не досягли. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, просила визначити частки у спільній сумісній власності подружжя, припинити право спільної сумісної власності, припинити право на частку у спільному майні, визнати право власності на квартиру в цілому та виплатити грошову компенсацію. Визначити частки, виділивши їй % частини квартири, відповідачу 1/4 частину даної квартри. Визнати за нею право власності на квартиру в цілому. Стягнути з неї на користь відповідача вартість 1/4 частини квартири в сумі 10 000(десять тисяч) грн. Виконання зобов»язань по поверненню кредиту за кредитним договором від покласти на неї. Посилалася на те, що лише частина спірної квартири була сплачена за спільні кошти подружжя, а решта сплачується за власні кошти позивача починаючи з листопада 2008 року і до сьогоднішнього дня. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову спочатку заперечували, але потім змінили свою думку і погодилися на задоволення судом позову наголосивши, що у разі визнання судом за позивачем права власності на всю квартиру, то і виконання зобов»язань по поверненню кредиту необхідно покласти на позивача. За клопотанням позивача до участі в справі також було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ООД «[PERSON] Аваль». Вказана третя особа в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки не пояснила. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін по справі, дослідивши зібрані матеріали в справі, обєктивно та повно оцінивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. У відповідності до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Згідно п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, що підлягає поділу, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом зясовано, що позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах з 08 березня 2003 року до 29 жовтня 2008 року. Під час шлюбу сторонами була придбана двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: смт. Іванівка, вул. Виноградна, 43, згідно договору купівлі-продажу. Вартість спірної квартири, у відповідності до іпотечного договору становить 35200 грн. Для купівлі квартири, відповідачем був отриманий кредит в сумі 28160(двадцять вісім тисяч сто шістдесят) гривень 00 коп. в ООД «[PERSON] Аваль», згідно кредитного договору. Зобов»язання по сплаті кредиту відповідачем виконані частково. Сплата кредиту, як встановлено судом, після розірвання шлюбу постійно здійснюється позивачем за власні кошти. На день розгляду справи кредит не погашено, позичкова заборгованість складає 19635(девятнадцять тисяч шістсот тридцять пять ) гривень 00 коп. ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не буде доведено протилежне. Згідно п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. За змістом п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11, у разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, і залишає майно у їх спільній частковій власності. Крім того, при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно ч. ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Судом встановлено, що малолітній син позивача та відповідача знаходиться на повному утримання та вихованні матері. При цьому стягнення на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі, що не перевищує 400 грн., є обєктивно недостатньо для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку дитину, у звязку з чим суд приходить до висновку, що є достатні підстави для відступу від засади рівності часток подружжя у спільному майні. Обставиною, що має істотне значення для вирішення справи, суд рахує те, що лише частина кредиту за квартиру була сплачена за спільні кошти подружжя. Починаючи з липня 2009 року кредит одноособово сплачується позивачкою, оскільки відповідач відмовився від сплати кредиту, про що надав до банка заяву. Сума кредиту, яку залишилося сплатити позивачці складає 19635(дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять пять ) гривень 00 коп. Крім того спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки квартира складається із двох кімнат, одна із яких є прохідною. Як встановлено судом, позивач по графіку сплачує тіло кредиту та відсотки за користуванням ним, умови кредитного договору не порушує. Тому суд вважає, що права третьої особи ООД «[PERSON] Аваль» ніяким чином не порушуються. З огляду на наведене, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] таким, що ґрунтується на підставах, що знайшли своє відображення в процесі судового розгляду, та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 60, 69-72, 110, 112, 180, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved