Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача 800 доларів США, сплачених за автомобіль ІЖ 2715, державний номер [NUMBER], 20000 гривень завданої моральної шкоди, а також судових витрат. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що влітку 2008 року він вирішив придбати для власних потреб автомобіль ІЖ. У другій половині серпня 2008 року, побачивши в газеті оголошення про продаж автівки, яке його зацікавило, він передзвонив власнику, яким виявився відповідач - [PERSON] і домовився про зустріч з метою подивитися автомобіль. Приїхавши разом зі своїм сином -[PERSON] до відповідача, вони оглянули автомобіль ІЖ 2715, який його влаштовував, та домовилися про придбання зазначеного автомобіля за 800 доларів США. [PERSON] залишив 100 доларів США у якості завдатку і визначився з відповідачем про те, що через 2 тижні вони перевезуть авто і остаточно розрахуються. 05.09.2008 року він із своїм знайомим приїхав до відповідача, передав йому ще 700 доларів США, та перегнав автомобіль до себе додому, отримавши від [PERSON] технічний паспорт на автомобіль та довіреність на підставі якої цим автомобілем володів відповідач. Зважаючі на те, що для перереєстрації автомобіля з одного власника на другого потрібна була значна сума грошей, вони з відповідачем домовились, що знімати авто з обліку в органах ДАЇ не будуть, а через декілька днів поїдуть до нотаріуса та [PERSON] видасть на його ім'я довіреність. Приблизно через місяць він звернувся до нотаріуса, якому надав довіреність на підставі якої автомобілем володів [PERSON] для підготовки нової довіреності від імені відповідача на нього. Уважно переглянувши довіреність нотаріус відмовив у видачі довіреності, оскільки в довіреності яка була видана від імені власника авто на [PERSON] не було передбачено право останнього переоформляти, або продавати автомобіль. З'ясувавши цю обставину, він звернувся до відповідача з вимогою, щоб останній зв'язався з власником авто - [PERSON], яка мешкає у м. Херсон, та зробив від її імені генеральну довіреність вже на нього. Відповідач спочатку погодився, але через деякий час відмовився це робити, оскільки не бажав оплачувати вартість оформлення довіреності. На підставі наведеного просить суд стягнути з відповідача 4560 гривень (еквівалент 800 доларів США), сплачених за придбаний автомобіль, 20000 гривень завданої моральної шкоди та судові витрати. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що в липні 2007 року, в м. Херсон, у [PERSON], він придбав автомобіль ІЖ 2715, державний номер [NUMBER], але з реєстрації його не знімав, а продавець видала на його ім'я довіреність. В серпні 2008 року, він вирішив продати автомобіль, у зв'язку з чим подав у місцеву газету оголошення про продаж. В один з днів до нього звернувся позивач, який разом зі своїм сином оглянув автомобіль та погодився його придбати за 700 доларів США. Позивач залишив завдаток 100 доларів США, а решту пообіцяв сплатити через декілька днів та забрати авто. 05.09.2008 року [PERSON] знов приїхав до нього віддав ще 600 доларів США, отримав технічний паспорт та довіреність на авто і забрав його до себе. У зв'язку з тим, що зняття з реєстрації та переоформлення автомобіля вимагає певних фінансових витрат, [PERSON] цього робити не забажав, а попросив через деякий час оформити на нього довіреність. Приблизно на початку 2009 року до нього звернувся [PERSON] та сказав, що на підставі існуючої довіреності, нову оформити не можливо, оскільки довіреність від [PERSON] не передбачає права переоформлення, або продажу автомобіля. Перевіривши довіреність, він переконався у правоті позивача, але раніше, за відсутністю потреби, не звертав на це уваги. Домовившись з [PERSON] що останній оплатить вартість передачі документів до м. Херсон і вартість виготовлення нової довіреності на своє ім'я, вони через декілька днів зустрілися на автостанції, але позивач відмовився давати гроші і став вимагати повернути йому 600 доларів США і забрати назад автомобіль. У зв'язку з тим, що після продажу автомобіля минув великий проміжок часу і курс долара піднявся, він був згоден повернути позивачу 600 доларів США за тим курсом, який існував станом на 05.09.2008 року, але це не влаштовувало вже [PERSON] На підставі наведеного просить позов задовольнити частково, оскільки не заперечує повернути 600 доларів США за курсом, який існував станом на момент укладання договору купівлі-продажу та забрати автомобіль, в задоволенні інших позовних вимог просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом достовірно встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] на підставі довіреності, виданої на його ім'я власником гр-кою [PERSON], мав наступні права: розпоряджатися на умовах за його розсудом, у тому числі, здавати в оренду, в безоплатне користування (позичку), або в прокат, а також представляти інтереси в органах Державтоінспекції з приводу проходження технічного огляду, та інших питань, пов'язаних з експлуатацією належного їй автомобіля ІЖ 2715, державний номер [NUMBER]. Зазначена довіреність 17 липня 2007 року була посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу. 05.09.2008 року [PERSON] уклав з громадянином [PERSON] усний договір купівлі-продажу автомобіля ІЖ 2715, державний номер [NUMBER], який на праві приватної власності належить гр-ці [PERSON] Згідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передав, отримавши у якості розрахунку 800 доларів США, а [PERSON] отримав, сплативши указану суму грошей, автомобіль ІЖ 2715, державний номер [NUMBER]. Згідно довідки Кілійського відділення Ощадбанка України № 737, від 17.09.2010 року курс долара США станом на 05.09.2008 року складав 485,03 гривні за 100 доларів США і відповідно сума у 800 доларів США була еквівалентна сумі 3880 гривень 24 копійки. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Як зазначено в ч. 1 ст. 202 ЦК країни правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що правочин який відбувся між [PERSON] як продавцем автомобіля та [PERSON], як покупцем з іншого боку у порушення вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України не міг бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття позивачем права власності на автомобіль ІЖ 2715, державний номер [NUMBER] який належить гр-ці [PERSON], оскільки [PERSON] на момент укладання договору купівлі-продажу не був законним власником товару і тому він є недійсним, у зв'язку з чим тягне за собою правові наслідки передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. У зв'язку з наведеним суд вважає позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4560 гривень, що станом на 05.09.2008 року було еквівалентом 800 доларів США, сплачених за автомобіль ІЖ 2715, державний номер [NUMBER], підлягаючим частковому задоволенню у розмірі 3880 гривень 24 копійок, оскільки відповідно до довідки Кілійського відділення Ощадбанка України № 737, від 17.09.2010 року є еквівалентом 800 доларів США на момент укладання договору. Окрім того суд вважає за необхідне зобов'язати позивача повернути відповідачу отриманий автомобіль. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та п. п. З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від харакгеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин. Ні в своїй позовній заяві, ні під час надання пояснень в судовому засіданні позивачем не було наведено в чому полягає завдана йому моральна шкода, а також не було обґрунтовано її розмір, в зв'язку з чим в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20000 гривень завданої моральної шкоди, суд вважає позов необгрунтованим та не підлягаючім задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на іформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Суд вважає доведеним факт сплати [PERSON] судового збору у розмірі 250 гривні та 51 гривні витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи, у зв'язку з чим вважає необхідним стягнути їх на користь позивача зі [PERSON]

Outcome: partial