Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить стягнути за період з 01.01.2007р. по 31.12.2009р. щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 3753,30 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни, має право на отримання щомісячної соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, внаслідок прийняття Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року, та в подальшому Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» дію вказаної статті було призупинено, виплата допомоги не проводилась. Неконституційність положень Законів України «Про державний бюджет» на 2007 та 2008 роки, якими обмежувалась дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», була підтверджена рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Тому просить визнати дії відповідача протиправними та стягнути суму недоотриманих коштів, яка зазначена вище. У судове засідання позивач не зявилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, якою просить справу слухати у її відсутності, оскільки не може зявитися у судове засідання у звязку із незадовільним станом здоровя. А тому суд вважає можливим, у відповідності до вимог п.1.3 ст.169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова в судове засіданні не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подав. Тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд задовільняє позов з таких підстав. Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Відповідно до ст.1 цього Закону до дітей війни належить особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] народилась 1935 року і підпадає під категорію «дитина війни». Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено, у звязку з чим, відповідач не проводив нарахування та доплату позивачу підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними. Отже, з цього часу прийняття рішення Конституційного Суду України дію статті 6 згаданого Закону, а тому відповідач зобовязаний був здійснити донарахування та виплату підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком . Встановлено, що всупереч Рішенню Конституційного Суду України [PERSON] Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова оспорювана позивачем надбавка з липня по грудень 2007 року не виплачувалась. Тому слід визнати обґрунтованими вимоги позивача в частині наявності у позивача права на отримання та виплату щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. у відповідності до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також підлягають до задоволення вимоги позивача про нарахування та виплату позивачу недоплачене підвищення до пенсії у 2008 році у звязку з прийняття рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», які обмежували ці доплати визнані неконституційними і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України, тобто з 22 травня 2008 року по 31.12.2008р. Виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеного у відповідності до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», позивачу має бути донарахована та виплачена надбавка до пенсії за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з врахуванням отриманої позивачем допомоги у 2008 році в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму. Також суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача в частині нараховування і виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., оскільки дія норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2009р. не була зупинена чи обмежена іншими нормативно-правовими актами. Ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Оскільки визначення розміру такої надбавки до пенсії покладається на відповідача, тому суд не може взяти до уваги розрахунок заборгованості по цій доплаті за вказаний , яку визначає позивач та стягнути їх, а тому вимоги задовольняє частково і покладає обовязок на відповідача провести нарахування та виплату позивачу за вказані вище періоди надбавки до пенсії, виходячи із розміру встановленого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім цього, на час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Поряд з цим, суд відмовляє в задоволенні позову в частині покладення обов'язку на відповідача по здійсненню нарахування та виплати недоплаченої соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р.виходячи із наступних мотивів. Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік \~зупинено. Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності \~15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, у 2006 році доплати до пенсії, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були. Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року. Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім, передбачені нею виплати, не запроваджені. Таким чином, вимоги за 2006 рік задоволенню не підлягають, як не підлягають вимоги за період з 01.01.2007р. по 09.07.2007р. та за період з 01.01.2008р. по 22.05.2008р., оскільки до прийняття рішення Конституційним Судом України положення Законів України «Про Державний бюджет на 2007 та на 2008р.р. були чинними.

Outcome: dismissed