Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання наказу про прийняття на роботу та наказу про звільнення з роботи недійсними. В позові зазначила, що 08.08.2009 року до неї надійшла претензія дирекції Сокальського районного центру зайнятості про те, що вона, перебуваючи на обліку в Сокальському центрі зайнятості в статусі безробітної, в період з 01.10.2008 року по 19.11.2008 року працювала по сумісництву в ВАТ «Родовід Банк» на посаді фахівця сектору проектної групи «Експерт-Кредит» та отримала дохід в сумі 124,82 гри. і разом з тим за даний період отримала допомогу з безробіття в Сокальському РЦЗ в розмірі 816,67 грн. В дійсності, вона проходила співбесіду в місті Червонограді Львівської області, для працевлаштування у ВАТ «Родовід Банк». Дану співбесіду з нею проводила [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. [PERSON] представилась керівником їхньої групи, при цьому вона залишила їй свій контактний телефон 8-050-35-81-974. Після попередньої співбесіди, вона разом з іншими кандидатами їздили до м. Львова, у Львівську філію ВАТ «Родовід Банку», яка розташовувалась за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 36, де також проходили співбесіду з директором філії, де їм було запропоновано заповнити документи (анкети, автобіографію і ін.). Бланки документів, які необхідно було заповнювати їм видавала [PERSON], [INFO], проживає: [INFO] (вул. Ю. Липи, 39/170), яка на той час працювала регіональним спеціалістом документообігу ТОВ Компанія «Експерт-Кредит». Вона ж і підказувала нам, як заповнювати дані документи, які графи заповнювати та де ставити підписи, після цього вона перевіряла повноту та правильність заповнення даних документів, які вони їй в подальшому і здавали. [PERSON] їм також пояснила, що вказані документи будуть направлятись в м. Київ у центральний офіс для перевірки. При проходженні співбесіди її запевнили, що в разі позитивного вирішення питання, її візьмуть на роботу з повним 8-годинним робочим днем. Тоді ж роз'яснили, що їй зателефонують і повідомлять, коли вона зможе виходити на стажування (це мало бути приблизно через два тижні). Коли даний термін пройшов, вона сама особисто зателефонувала до керівника групи [PERSON] на вищевказаний мобільний телефон та поцікавилась у неї чи прийшло підтвердження з м. Києва і коли їй можна буде приступати до стажування. На що [PERSON] їй повідомила, що перша четвірка кандидатів уже стажується, а вона буде в другій четвірці на стажування, і вона їй сама зателефонує. З того часу вона більше з [PERSON] жодного разу не спілкувалась по телефону та її не бачила. Це був вересень-жовтень 2008 року. В результаті вона жодного дня в якості фахівця сектору проектної групи «Експерт-Кредит» чи на іншій посаді у ВАТ «Родовід Банку» не стажувалась, на роботу не виходила і заробітної плати в сумі 124,82 грн. не отримувала. В зв'язку з вищевикладеними обставинами, а саме, після того, як до неї надійшла претензія з дирекції Сокальського районного центру зайнятості про те, що вона начебто працювала у ВАТ „РодовідБанк", в той же час перебуваючи на обліку, 11.08.2009 року, нею було направлено звернення тимчасовому адміністратору ВАТ «Родовід Банку» [PERSON] та копію раднику голови правління ВАТ «Родовід Банк» п.Лазарєву В.М. з проханням детально розібратись у даній ситуації та скасувати незаконний наказ про прийняття на роботу за сумісництвом на посаду фахівця сектору проектної групи «Експерт-Кредит». Коли пройшло півроку з дня написання листа, а відповіді так і не було надано, 19.02.2010 року вона зателефонувала на мобільний номер до представника ВАТ «Родовід Банк» п.Мельник А.В., яка працює начальником відділу організаційно-кадрової роботи вказаної установи та поцікавилась про результати розгляду свого звернення. [PERSON] їй повідомила, що на всі звернення вони обов'язково відповідають та пообіцяла надіслати відповідь. 22.02.2010 року вона отримала відповідь, а точніше відписку на її запит в телефонному режимі. В якому було вказано, що в період з 01.10.2008 року по 19.11.2008 року вона була прийнята на роботу за сумісництвом на посаду фахівця сектору проектної групи «Експерт-Кредит» аналітичного управління «Родовід Банк», згідно її заяви про прийом на роботу. Насторожив її той факт, що коли вона подивилась на копію її заяви про прийом на роботу, то на ній було написано «...за сумісництвом з робочим днем 1 година в день з випробним терміном 3 місяці» (при співбесіді їй говорили про 8-ми годинний робочий день). Даного абзацу при написанні неї заяви взагалі не було, тобто його додрукували, а цифри 1,3, 22.09.2008 та дата заповнення заяви 22.09.2008 взагалі проставлені не її рукою, що свідчить про підроблення документів. Згідно наказу Міністерства статистики «Про затвердження типових форм первинного обліку» від 09.10.1995 року №253 на підставі письмової заяви від особи, яка працевлаштовується, керівником підприємства видається наказ (розпорядження) про прийом на роботу працівника під розписку. Про такий наказ вперше вона дізналася з листа з центру зайнятості в 2009 році. На наказі (розпорядженні) про прийом на роботу немає її підпису про ознайомлення з даним документом, що засвідчує його фальсифікацію. Також має бути наказ (розпорядження) в яке відділення, філію її направлено, оскільки виходить так, що вона працювала в м.Києві. Крім того, має бути журнал виходів на роботу, де б вона мала розписуватися, повинні бути свідки того, що вона перебувала на роботі, має бути керівник стажування за яким вона мала бути закріплена. Відповідно п.1 ст.29 КЗпП до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповоноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права та обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці........ Відповідно, якщо припустити, що її було прийнято на роботу, тоді де документ, який засвідчений її підписом, що вона ознайомлена з правами та обов'язками і т.д. Також, відповідачем надано копії розрахункових листів за жовтень-листопад 2009 року згідно яких їй нараховано зарплату на загальну суму 124грн.82коп. Нарахувати зарплату можна будь-кому (папір стерпить все), а де підтверджуючі документи, що особисто вона цю зарплату отримувала? Повинні бути якісь відомості, де вона мала розписатися, а якщо кошти перераховували на пластикову картку, тоді де документ, який засвідчує, що вона таку картку отримувала та відповідно знімала з неї гроші. В Положенні про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій від 28.06.1993 року № 43 зазначено, що сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. В наказі про прийняття на роботу зазначено, що її прийняли на роботу за сумісництвом. Але як її можна прийняти на такій підставі, якщо іншої основної роботи в неї не було, тому цікаво, згідно якої правової норми її працевлаштували за сумісництвом? Відповідно до сг.38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Жодної заяви на звільнення за власним бажанням вона не писала, та й не могла писати, оскільки жодного дня на вищезгаданій посаді не працювала. На наказі про звільнення з роботи немає мого підпису про ознайомлення з даним документом (хоча начальник відділу кадрів зобов'язаний ознайомити її з ним), що вкотре засвідчує недійсність виданого наказу. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої .... Внаслідок неправомірних рішень зі сторони Відповідача, вона постійно перебуває у стресі, у душевних стражданнях, які проявляються у вигляді безсоння, переживання. Вона змушена регулярно приймати заспокійливе та інші ліки для нормалізації свого психічного стану. В результаті постійного напруження, хвилювання вона змушена була звернутись в лікарню за медичною допомогою, оскільки в неї почалися проблеми з серцем (на даний час перебуваю на лікуванні у Сокальській районній лікарні). Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, моральну шкоду завдану їй діями відповідача вона оцінює в 10 000 грн. Відповідно до п. 1 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися за місцем проживання позивача. Просила суд на підставі Конституції України, Наказу Міністерства статистики «Про затвердження типових форм первинного обліку» від 09.10.1995 року №253, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій від 28.06.1993 року № 43, п.1 ст.29, ст.38 КЗпП України, ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст. З, 15, 107, п.1, ст. 110, ст.ст. 118-120 ЦПК України, визнати накази про прийняття її на роботу від 01.10.2008р. №2203 о/с та звільнення її з роботи від 17.11.2008р. №2635 о/с видані ВАТ «РодовідБанк» недійсними та стягнути з відповідача заподіяну їй моральну шкоду у сумі 10\~000грн. 13.04.2010р. позивач уточнюючи позов, відмовилась від позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди. 13.05.2010р. відповідач подав заяву про застосування позовної давності три місяці до позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк» про визнання наказу про прийняття на роботу та наказу про звільнення з роботи недійсними. 18.06.2010п. позивач подала заперечення на заяву АТ «Родовід Банк» від 13.05.2010 про застосування позовної давності в яких зазначила, що 13.05.2010 року в Сокальський районний суд, Львівської області поступила заява представника АТ «Родовід Банк» про застосування позовної давності три місяці, щодо її вимог про визнання наказу про прийняття на роботу та наказу про звільнення з роботи недійсними у зв»язку з чим відмовити в задоволенні її позову. Вимоги відповідача є безпідставними та необгрунтованими, а посилання на обставини хибними та неправдивими, відтак, заява до задоволення не підлягає з наступних підстав. В своїй заяві відповідач посилається на те, що 08.08.2009 року до неї надійшла претензія Сокальського районного центру зайнятості і з даного моменту вона дізналась про те, що її права порушено. У відповідності до ч.І ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позовну заяву мною подано 29.03.2010 року з пропуском терміну позовної давності. Якщо брати до уваги саму претензію Сокальського районного центру зайнятості, то її зміст носить чисто формальний характер, з якої не видно чітко чи її права порушено, чи ні, оскільки, немає будь-яких посилань на накази, розпорядження, які би на це вказували, а є лише одне речення дослівно: «Ви з 01.10.2008 року по 19.11.2008 року працювали по сумісництву в ВАТ «Родовід Банк» на посаді фахівця сектору проектної групи «Експерт-Кредит» та отримували дохід». Брати до уваги це одне речення і стверджувати, що саме 08.08.2009 року вона дізналась про те, що її права було порушено є неправильно, враховуючи той факт, що вона жодного дня у вказаній установі не працювала, з наказами про прийом на роботу та про звільнення з роботи не була ознайомлена, заяви про звільнення з роботи не писала взагалі, заробітної платні не отримувала, а тому про те, що у неї були якісь трудові правовідносини з ВАТ «Родовід Банк» вона не знала і навіть не здогадувалась. Враховуючи вищевказане, у відповідності до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», з метою встановлення факту - були її права порушені чи ні, вона через три дні 11.08.2009 року написала та відправила лист звернення тимчасовому адміністратору ВАТ «Родовід Банк» п. Щербині С.Я. та копію даного листа надіслала раднику голови правління ВАТ «Родовід Банк» п.Лазарєву В.М. з проханням детально розібратись у даній ситуації, і, в разі виявлення будь-яких порушень законодавства прийняти міри до їх усунення. Про прийняте рішення по її зверненню вона просила повідомити її у передбачений законом термін, щоби вона могла у разі необхідності звернутись до суду в разі виявлення порушення її тих чи інших прав. Дані звернення 11.08.2009 року нею були відправлені рекомендованими листами з повідомленнями про їх отримання в головний офіс ВАТ «РОДОВІД БАНК» за адресою: м. Київ, вул.Сагайдачного, 17, вищевказаним особам. Через декілька днів вона отримала два повідомлення про вручення поштового відправлення на ім»я [PERSON] та [PERSON], на яких були підписи уповноваженої особи, яка отримала її звернення та дати вручення - 14.08.2009 року. У відповідності до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» - звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі, якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Ст.15 Закону України «Про звернення громадян» - органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Ст. 16 цього Закону - скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Ст. 19 цього Закону - органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: п. 1 об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; п.З скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; п.4 забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; п.З письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; п.6 у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою, роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; п.7 не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам. Ст. 20 цього Закону - звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На сьогоднішній день, жодної відповіді про результати розгляду її звернень та прийнятих по них рішень вона не отримала з невідомих причин. Намагаючись хоча б якимось чином взнати про стан розгляду її звернень, а також дізнатись про те, чи її права дійсно були порушені, вона неодноразово телефонувала на мобільні телефони представників ВАТ «Родовід Банк», однак все було марно, вони свідомо затягували всі можливі і неможливі терміни надання мені відповіді. Як вона зрозуміла на даний час, що робили вони це для того, щоби в подальшому вона не могла звернутись з цивільним позовом до суду, а в разі звернення до суду, щоби цивільну справу було закрито за строками позовної давності. 19.02.2010 року вона зателефонувала на мобільний номер [NUMBER] до представника ВАТ «РОДОВІД БАНК» п.Мельник А.В., яка працює начальником відділу організаційно-кадрової роботи вказаної установи і поцікавилась про результати розгляду свого звернення, і чому їй не надійшла письмова відповідь. На що [PERSON] їй відповіла, що всі звернення вони в обов»язковому порядку реєструють і обов»язково надсилають відповіді про результати їх розгляду. При цьому вона їй повідомила, що не може знайти її звернення та поцікавилась про суть звернення. (14.08.2009 року уповноважена особа отримала її звернення і розписалась про їх отримання). В телефонному режимі вона коротко роз»яснила суть свого звернення та [PERSON] пообіцяла надіслати їй відповідь. 22.02.2010 року вона в черговий раз зателефонувала до [PERSON] і запитала у неї, коли вони нададуть відповідь на її звернення, на що остання повідомила, що відповідь вони їй вже вислали поштою, будь-якої іншої відповіді в телефонному режимі про результати розгляду звернення та прийняте рішення вона не отримала. 01.03.2010 року до неї надійшов лист від АТ «Родовід Банк» на якому стояв круглий відтиск одного з поштових відділень м. Києва, на якому була дата відправки листа 24.02.2010 року. Відкривши даний лист, вона виявила у ньому не відповідь на своє звернення, а відписку, як там вказано на мій запит в телефонному режимі з ПАТ «РОДОВІД БАНК» (№21-11-6.6/2998 від 22.02.2010 року) за підписом директора департаменту персоналу п. Голубничої Н.В., виконавцем листа являється [PERSON], в якому було лише вказано те, що в період з 01.10.2008 року по 19.11.2008 року вона була оформлена на роботу за сумісництвом в сектор проектної групи «ЕКСПЕРТ КРЕДИТ» Аналітичного управління ВАТ «РОДОВІД БАНК», згідно заяви про прийом на роботу. При цьому було надано виписки із наказів про прийом та про звільнення з роботи, а також копію її заяви про прийом на роботу. Тільки тоді, а саме 01.03.2010 року вона дізналась, що її права були порушені, оскільки вона отримала копію своєї заяви про прийом на роботу, дати у якій проставлені не їїрукою, а також виписку з наказу про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі її заяви про звільнення її з роботи за власним бажанням, якої вона не писала взагалі, і чомусь копію даної заяви їй не надіслали. Будь-яким іншим чином дізнатись про порушення її прав вона не мала змоги хоча намагалась, оскільки кожного разу при телефонних дзвінках їй обіцяли, що її звернення розглянуть і обов»язково нададуть відповідь, однак цим все і закінчувалось. Таким чином адміністрацією АТ «РОДОВІД БАНК» порушено вимоги ст.ст. 15, 16, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року, оскільки відповіді на свої звернення вона не отримала і на сьогоднішній день чим грубо порушено її права, відповідь яку вони надали 22.02.2010 року не є відповіддю на її звернення, а лише свідоме затягування часу. У відповідності до ч.І ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Про порушення свого права вона дізналась 01.03.2010 року, коли отримала виписки з наказів про прийом та про звільнення з роботи, а позовну заяву нею подано 29.03.2010 року в місячний термін, отже термін позовної давності мною не пропущено. З цих підстав просила суд відмовити у заяві відповідача про застосування позовної давності в три місяці до її позовних вимог. 13.05.2010р. відповідач подав заперечення проти позову в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими а посилання на обставини хибними та неправдивими, відтак позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до ч. З ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Ч. 2 ст. 21 КЗпП України встановлено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 26 КЗпПП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Ч.1 ст. 27 КЗпП України передбачено, що строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Згідно заяви [PERSON] про прийняття на роботу від 22.09.2008 р. на посаду фахівця сектору проектної групи «Експерт-кредит» Аналітичного управління за сумісництвом, в АТ «РОДОВІД БАНК» видано наказ (по особовому складу) № 22 від 01 жовтня 2008 року про прийняття на роботу за сумісництвом з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з строком випробування три місяці. На підставі заяви позивача від 06.11.2008 р. про звільнення з роботи за власним бажанням, наказом № 2635 о/с від 17 листопада 2008 року [PERSON] звільнено з роботи з 19 листопада 2008 року за власним бажанням. При цьому звільнення працівника відбувалось з дотриманням КЗпП, зокрема і ст. 38 КЗпП України. За період роботи Позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 102,91 грн. Зауважують також, що п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58, запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника. На підставі викладеного вважає, що трудові права Позивача порушено не було, відтак позов є безпідставним та до задоволення не підлягає. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково суду пояснила, що вона жодного дня у відповідача не працювала. Документи щодо її працевлаштування є сфабриковані. Зокрема на бланку заяви про прийняття її на роботу вона як і інші особи, які бажали працювати у відповідача заповнювали бланк заяви, зокрема відомості про те, хто її заповнює, адреса проживання, на яку посаду претендує та ставили свій підпис. За вказівкою працівника «Родовід Банк» в заяві вона не зазначала дати її написання, відомості про кількість робочих годин на день та тривалість випробувального терміну. Проставлена в заяві про прийняття її на роботу дата «22.09.2008» зроблена не нею. Заяви про звільнення з роботи вона взагалі не писала. Вона не була ознайомлена з наказами про прийняття її на роботу та звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Підтримав подані письмові заперечення. Додатково пояснив, що в табелі обліку робочого часу, відображено, що [PERSON] в жовтні 2008р. працювала у відповідача 23 дні. Крім того, згідно розрахункового листа за жовтень 2008р., [PERSON] було нараховано заробітну плату у сумі 54,82грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона в період з 08.09.2008 17.12.2008р. (а.с.45-48) працювала у відповідача старшим менеджером в компанії «Єксперт-кредит» (видача грошей по пластикових картках від «Родовід Банку»). Основними обов»язками її було підбір персоналу для праці у відповідача. Претендентів на вакантні посади вона групувала у м.Червоноград, яких супроводжувала до м.Львів. У м.Львів, де був розташований офіс філії відповідача, бажаючі працювати в ПАТ «Родовід Банк» писали дві заяви в яких не ставили дати. Приблизно у серпні 2008р. вона супроводжувала до офісу «Родовід Банк» у м.Львів і позивача. Вона не бачила, які документи в офісі заповнювала позивач. Проте, була присутньою при розмові [PERSON] та керівника менеджерів «Експерт-Кредит» [PERSON], який останній повідомив, що вона поки що на роботу не прийнята, коли приймуть рішення про її працевлаштування він її повідомить. Однозначно може ствердити, що [PERSON] жодного дня у ПАТ»РодовідБанк» не працювала та не стажувалась. В період з 01.10.-19.11.2008р. в секторі проектної групи «Експерт-Кредит» аналітичного управління філії ВАТ «РодовідБанк» в м.Червонограді працювало шість працівників, з якими вона безпосередньо спілкувалась по роботі, серед них позивача не було. Відповідно до відповіді директора департаменту персоналу ПАТ «РодовідБанк» №21-11-б.б./2998 від 22.02.2010р. назва ВАТ «Родовід Банк» з 17.06.2009р. змінена на ПАТ «РодовідБанк» згідно наказу №215 від 05.06.2009р., наказу №225 від 15.06.2009р. державна реєстрація від 17.06.2009р.) З оглянутого в судовому засіданні оригіналу заяви датованої 22.09.2008р. вбачається, що [PERSON] просить прийняти її на посаду фахівця сектору проектної групи «Експерт-Кредит» аналітичного управління ВАТ»Родовід Банк» за сумісництвом з робочим днем 1 година в день з випробним терміном 3 місяці з окладом згідно штатного розпису. На оригіналі заяви проставлена дата «22.09.2008р.» зроблена синім чорнилом, а заповнення від руки [PERSON] бланку заяви здійснене чорним чорнилом. Відповідно до наказу Мінстатистики України №253 від 09.10.1995р. «Про затвердження типових форм первинного обліку» в наказі (розпорядженні) про прийом на роботу (форма N П-1) має бути згода працівника з умовами праці, в разі необхідності медичного огляду, відмітки про проходження інструктажу по техніці безпеки, протипожежному мінімуму та інші відмітки проставляються на зворотній стороні форми. Крім того, підписаний керівником підприємства (організації) наказ (розпорядження) оголошується працівнику під розписку. Згідно оглянутого оригіналу наказу від 01.10.2008р. вбачається, що [PERSON] прийнята на роботу за сумісництвом в сектор проектної групи «Експерт-Кредит» аналітичного управління ВАТ»РодовідБанк» з режимом роботи 1 година в день з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з окладом 70грн. на місяць з строком випробування три місяці. В наказі не має відомостей про ознайомлення Лаврів з умовами праці, відсутні дані про те, що [PERSON] була ознайомлена з оспорюваним наказом під розписку. З оглянутого в судовому засіданні оригіналу заяви датованої 06.11.2008р. вбачається, що [PERSON] просить звільнити її з роботи за власним бажанням. Сторони в судовому засіданні визнали факт, що бланки заяв про прийняття та звільнення з роботи [PERSON] заповнені різними почерками. Згідно оглянутого оригіналу наказу від 17.11.2008р. №2635 о/с вбачається, що [PERSON] фахівець сектору проектної групи «Експерт-Кредит» звільнено з роботи 19.11.2008р. за власним бажанням. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Суду не надано жодних доказів про те, що позивач зверталась до відповідача із вищезгаданими заявами. Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпПУ у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Про те, як встановлено в судовому засіданні, позивач не могла знати те, що вона звільнена з роботи, оскільки їй не було відомо, що вона була прийнята на роботу. Покликання представника відповідача на те, що підтвердженням роботи Лаврів у відповідача є відмітки про вихід її на роботу, що відображені в табелі обліку робочого часу за жовтень 2008р. не заслуговують на увагу, оскільки достовірно підтвердити такі дані могли б відомості (особистий підпис Лаврів) у журналі виходу на роботу. Крім того, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні відомості про отримання Лаврів нарахованої згідно розрахункового листа за жовтень 2008р. заробітної плати у сумі 54,82грн. «Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня №43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час. Таким чином, сумісництво означає роботу за трудовим договором за умови наявності у працівника основного місця роботи. Відповідно до оглянутої копії трудової книжки [PERSON] (а.с.72-76) встановлено що в період з 01.10.2008р.-19.11.2008р. позивач не працювала на основній роботі, а отримувала в період з 13.12.2007-06.12.2008р. допомогу по безробіттю, тому відповідно відповідач не мав підстав прийняти її на роботу за сумісництвом. З наведених мотивів, слід визнати недійсними наказ №2203 о/с від 01.10.2008р про прийняття [PERSON] на роботу та наказ від 17.11.2008р. №2635 о/с про звільнення [PERSON] з роботи. Слід також стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати за надання юридичної допомоги у сумі 800грн. Не підлягає до задоволення заява відповідача про застосування до позову [PERSON] трьохмісячного строку позовної давності, оскільки позивачем не було його пропущено, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач дізналась про порушення своїх прав лише 01.03.2010 року, коли отримала відповідь від відповідача та долучені до неї виписки з наказів про прийом та про звільнення її з роботи.

Outcome: approved