Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач ВАТ КБ «Надра» 16.04.2009 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], ПВП «Автотехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір позовних вимог уточнював під час розгляду справи судом. В позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог посилався на те, що на підставі кредитного договору №03/МК/2006-980 від 07 червня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] виникло зобовязання, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 250000 грн. на термін користування до 06 червня 2011 року із сплатою 20 % річних. Відповідачі [PERSON] та ПВП «Автотехпром» 07 червня 2006 року уклали з позивачем договори поруки та взяли на себе зобовязання солідарної відповідальності у випадку невиконання договірних зобовязань [PERSON] Відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав, станом на 04 червня 2009 року має заборгованість перед банком у розмірі 338159 грн., з яких 220210,05 грн. основний борг, 97297,63 грн. прострочені проценти за користування кредитом, інфляційні втрати - 6332,59 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 338159 грн. та понесені судові витрати. [PERSON] 11.08.2009 року звернувся до суду з позовом до ВАТ КБ «Надра», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. В позові посилався на те, що при укладенні договору поруки від 07 червня 2006 року він був введений [PERSON] в оману щодо наявності у нього наміру належним чином виконати своє зобовязання за кредитним договором №03/МК/2006-980 від 07 червня 2006 року. Про те, що [PERSON] не мав наміру повертати кредитні кошти [PERSON] повідомлений не був. Тому просив визнати недійсним договір поруки від 07 червня 2006 року. Ухвалою суду від 19 травня 2010 року цивільні справи за позовом [PERSON] до ВАТ КБ „Надра, [PERSON] про визнання договору поруки недійсним та за позовом ВАТ КБ „Надра до [PERSON], [PERSON], ПВП «Автотехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник ВАТ КБ „Надра [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги банку, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. При вирішенні судом позову [PERSON] посилався на розсуд суду. [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. В задоволенні позовних вимог ВАТ КБ «Надра» до нього просив відмовити. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засіданні не зявились. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 червня 2006 року ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №03/МК/2006-980, за яким ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 250000 грн. на термін користування до 06 червня 2011року зі сплатою 20 % річних (т.1, а.с.6). 07 червня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки (т.1, а.с.9). За умовами зазначеного договору поручитель - [PERSON] добровільно взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором ВАТ КБ „Надра за зобовязанням позичальника [PERSON] за кредитним договором №03/МК/2006-980 від 07 червня 2006 року. Аналогічний договір поруки 07 червня 2006 року було укладено між ВАТ КБ «Надра» та ПВП «Автотехпром» (т.1, а.с.10). Проте, вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 19 квітня 2010 року встановлено, що при укладенні 07 червня 2006 року кредитного договору №03/МК/2006-980 [PERSON] не мав наміру повертати банку кредит та виконувати умови договору. Отримані ним 07 червня 2006 року від філії ВАТ КБ «Надра» грошові кошти в сумі 250000 грн. було розподілено між членами злочинної групи відповідно до їх ролей (т.2, а.с.27-43). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд, враховуючи обставини, встановлені вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 19 квітня 2010 року в кримінальній справі №1-59/10, приходить до висновку, що внаслідок отримання [PERSON] коштів від ВАТ КБ «Надра» між сторонами виникли зобовязання не кредитного характеру, а із заподіяння злочином шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. Позивач ВАТ КБ «Надра» просив суд стягнути з відповідачів на його користь борг за кредитним договором від 07 червня 2006 року. Як встановлено судом, між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] правовідносини виникли не з кредитного договору, тобто вони є не кредитними, а такими, що виникли із заподіяння шкоди внаслідок вчинення [PERSON] злочину по відношенню до ВАТ КБ «Надра». Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити ВАТ КБ «Надра» в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачів коштів з наведених в позовній заяві підстав. Суд бере до уваги, що [PERSON], отримавши вказані кошти, не повідомив [PERSON] про свої злочинні наміри привласнити кошти та не повертати їх банку, чим ввів його в оману стосовно правомірності своїх дій. Виходячи з презумпції правомірності поведінки особи у зобовязанні, закріпленої ст.204 ЦК України, у [PERSON] при підписанні ним договору поруки були відсутні підстави вважати, що [PERSON] не мав наміру повертати одержані кошти. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Вказане закріплено ч.1 ст.229 ЦК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнати недійсним договір поруки, укладений ним з ВАТ КБ «Надра» 07 червня 2006 року. Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved