Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

У червні 2010 року ВАТ „Миколаївгаз звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] Посилався на те, що відповідач будучи абонентом ВАТ „Миколаївгаз, як споживач природного газу, який мешкав у [ADDRESS] і користувався газовими приладами, в порушення Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.99р. № 2246 „Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання щомісячно не розраховувався за спожитий газ в період з січня 1999 рокупо січень 2004 року включно , у звязку із чим у вказаний період у відповідача існує борг по сплаті за спожитий газ у сумі 2106 грн. 62 коп. Просили стягнути з відповідача вказану суму боргу. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач будучи повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився. Представник позивача погодилася на постановлення судом рішення у заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст.10 ЦПК України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 11. суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. З довідки Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області № 159 від 05.02.2010 р. вбачається, що [PERSON] проживав за вказаною позивачем адресою у [ADDRESS] з 1987 року по 1999 рік, тобто у вказаний період був абонентом ВАТ „Миколаївгаз і споживав природний газ, що постачався за вказаною адресою. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила УК України, який набрав чинності з 01.01.2004 р. про позовну давність застосовується до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) відповідно ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР встановлювався в три роки. Відповідно ст. 75 ЦК Української РСР, що діяв на момент виникнення заборгованості, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Таким чином суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності і відмовити в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ за 1999 рік повністю. Доказів того, що [PERSON], який є відповідачем по справі, у зазначений позивачем період з 2000 року по 01.02.2004 року був абонентом ВАТ „Миколаївгаз і споживав природний газ, що постачався за вказаною адресою, позивачем до суду не надано, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed