Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями №68 по вул..Шевченка в с.Мостище Володимирецького району Рівненської області в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина - житловий будинок в с.Мостище Володимирецького району. Вказану спадщину вони прийняли як спадкоємці за заповітом, однак спадкові права оформити не змогли через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. В даний час у оформленні спадщини в органах державного нотаріату та ОБТІ їм відмовлено. Просили визнати за ними право власності, оскільки підтвердити свої спадкові права не мають можливості, окрім як в судовому порядку. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, надали пояснення в межах позову. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову, пояснила, що визнання права власності лише за двома сестрами є несправедливим, породжує сварки і суперечності в сім'ї, тому просила провести розподіл будинку між всіма дітьми [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечила проти позову, про що надала суду письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши інші докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, у відповідності до змісту ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається з підстав, що визначені законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю. Як вбачається зі змісту ст.177, 178 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. З пояснень позивача та письмових доказів, зокрема довідки №449 від 23.06.2010 р., виданої Рівненським ОБТІ, технічного паспорту, довідки №447 від 12.05.2010 року, вбачається, що житловий будинок №68 по вул.Шевченка в с.Мостище Володимирецького району, належав [PERSON], використовувався за цільовим призначенням для проживання власника, і його вартість складає 68754 грн. Судом встановлено, що спірний житловий будинок збудований в кінці 60-х рр.. 20 ст., на відведеній для цього земельній ділянці, і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв'язку з викладеним, [PERSON] правомірно набув право власності на даний житловий будинок. У відповідності до ч.5 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до прийняття даного Закону, визнаються державою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що житловий будинок №68 по вул..Шевченка в с.Мостище наділений ознаками нерухомої неспоживної речі та майна, як це вбачається зі змісту ст.ст. 179,181, 185, 190 ЦК України, і в силу цього є об'єктом цивільних прав. Оскільки вказаний житловий будинок до часу відкриття спадщини належав померлому [PERSON] на праві власності, він входить до складу спадщини, яка відкрилась 30.03.2010 року з часу смерті останнього. Судом встановлено, що [PERSON] 09 лютого 2006 року склав заповіт на користь своїх доньок - позивачів [PERSON] та [PERSON] Вказаний заповіт посвідчено посадовою особою Великожолудської сільської ради, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні заповітом. На час смерті [PERSON] його заповіт не змінювався і не скасовувався. Як вбачається зі ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.З ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідачами не надано будь-яких доказів, які б свідчили про порушення або обмеження волі [PERSON] при складанні ним заповіту, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заповіт є дійсним, і спадкування майна [PERSON] повинно відбуватись за його умовами. Та обставина, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями вказаного майна за заповітом, підтверджується оглянутими в судовому засіданні свідоцтвами про народження, свідоцтвами про одруження, свідоцтвом про смерть [PERSON]П, заповітом, іншими письмовими доказами. Позивачі прийняли спадщину в порядку, встановленому ст..1268 ЦК України, що підтверджується довідкою Володимирецької державної нотаріальної контори №210 від 02.08.2010 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачі є законними спадкоємцями житлового будинку, і набули право власності на цей будинок правомірно, внаслідок прийняття спадщини, з часу її відкриття. Як вбачається зі ст.1278 ЦК України, частки кожного із спадкоємців у спадщині є рівними. У відповідності до ст.391 ЦК України власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці перешкоди і не були пов'язані з позбавленням володіння. Власник також вправі пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншими особами, як це передбачено ст.392 ЦК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved