Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся із позовом до відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він перебуває на обліку в [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі. Згідно довідки медико-соціальної експертизи (експортної) комісії, серія КИО 1 № 066004 від 08.04.1998 року, йому встановлена ІІ група інвалідності безстроково. Також має посвідчення особим, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії. Він, як особа, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ. Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 1-ї категорії, інвалідам другої групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Також, згідно ст. 49, ч. 4 ст. 54 Закону в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по другій групі інвалідності, ніж вісім мінімальних пенсій за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум визначається на кожний рік законами про Державний бюджет України. На даний час він отримує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю в значно нижчому розмірі, в звязку з чим було звернення до [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області із заявою про проведення перерахунку основної та додаткової пенсії відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Йому було відмовлено у проведенні перерахунку та повідомлено, що нарахування проводиться правильно, на підставі Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року. Відмову в проведеннні перерахунку вважає протиправною, оскільки за конституційними нормами, виходячи з пріорітетності законів над підзаконними акткми, при визначені розміру пенсії застосуванню підлягають ст. ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав. В силу ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. Відповідно до ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93 ( із відповідними змінами та доповненнями) від сплати державного мита звільняються громадяни, віднесені до першої другої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Для звернення до суду з метою забезпечення належного захисту своїх прав він був змушений користуватися платними послугами юристів. Ним було сплачено ТОВ «Надія» 500 грн. за надання консультативно-правових послуг, у тому числі інформування та консультування, складання та подання позову з необхідними додатками до суду, що підтверджується договором, рахунком, та квитанціями, які додані до позову. Відповідно до норми ст. 268 ЦК України не застосовувати строки позовної давності. Враховуючи вищевикладене [PERSON] просив визнати протиправними дії [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області та виплаті йому основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязати [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області провести перерахунок та виплату йому, яка постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 кактегорії (ІІ групи інвалідності), основної пенсії згідно ст. ст. 50. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які посіраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 75 % від мінімальної тпенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01.07.2007 року по 01.07.2010 року в сумі 162\~513,75 грн., з урахуванням проведених виплат, зобовязати відповідача призначити, як постраждалому внаслідокЧорнобильської катастрофи 1 категорії (ІІ групи інвалідності), основну пенсію та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю згідно вимог ст. ст. 50. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які посіраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, стягнути з відповідача витрати по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., стягнути з відповідача на його користь витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи захворювання, яке повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, зі значним обмеженням життєдіяльності. Згідно довідки медико-соціальної експертизи (експортної) комісії, серія КИО 1 № 066004 від 08.04.1998 року, [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року пенсії особам, віднесеним до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно ч. 4 ст. 54 цього Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року пенсії, що визначаються інвалідам ІІ групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 8 мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст. 50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам ІІ групи, віднесеним до І категорії, виплачується у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. П. 28 Розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року внесено зміни до вищенаведених статей Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року та передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності \~ 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а особам, віднесеним до І категорії, інвалідам ІІ групи здійснюються виплати додаткової пенсії у розмірі 20 % прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб. Проте рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 року від 22.05.2008 року вищенаведені положення Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року визнані неконституційними, тому згідно п. 5 резолютивної частини цього рішення вони втрачають чинність з дня його ухвалення Конституційним Судом України. Судом встановлено, що при виплаті пенсії [PERSON] [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі керувалось нормами постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, відповідно до норм яких, особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах інвалідам ІІ групи\~ 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими 1090,00 грн. Проте суд вважає, вказані дії відповідача неправомірними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у його рішенні від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцквого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. У відповідності до ст.17 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 року основні державні соціальні гарантії, до яких відноситься, зокрема і мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. Виходячи із встановленого чинним законодавством України розміру мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, гарантований особі, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідам ІІ групи ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року перевищує розмір пенсій зазначеній категорії осіб, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654. Відтак, виходячи з вищенаведого та загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягатимуть саме положення ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року, які передбачають, що пенсії, які визначаються інвалідам ІІ групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 8 мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст. 50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам ІІ групи, віднесеним до І категорії, виплачується у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, а не норми постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 та від 16.07.2008 року № 654. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобовязати [PERSON] ПФУ в Києво-Святошинському районі здійснити [PERSON] перерахунок розміру державної пенсії як особі, віднесеної до І категорії, інваліду ІІ групи, виходячи з того, що розмір державної пенсії повинен становити 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої на момент виплати, а додаткової 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати, зобовязати відповідача здійснювати йому виплату пенсії у зазначеному розмірі, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з 1 січня 2010 року по01 липня 2010 року, з урахуванням раніше здійснених виплат, в межах заявлених позивних вимог. Вимоги позивача про зобовязання відповідача в подальшому проводити перерахунок пенсії не підлягають задоволенню, окільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Суд не може обмежувати законодавчий орган в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних правовідносин. Щодо заявлених вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь 500,00 (пятсот) грн. витрат на правову допомогу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст. 84 ЦПК України. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи слідує, що Акт прийому передачі послуг від 22 квітня 2010 року укладено позивачем з юридичною особою ТОВ «Надія», та кошти в розмірі 500 грн. згідно квитанції № 73863065/76977329/208100680/422 від 22 квітня 2010 року сплачені ТОВ «Надія». Однак всупереч вимогам ст. 84 ЦПК України позивач не надав суду доказів, що правова допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем в галузі права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] звільнено від сплати державного мита відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито», що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи серії А № 084365. Відповідно до п. 34 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації звільнено від сплати державного мита. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 8, 22, 151 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 11, 48, 50, 54, 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року, ст. 59 Розділу І, п.28 Розділу ІІ, Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 29.12.2007 року, ст.17 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 року, постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян від 28.05.2008 року №530, постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 року № 654, рішення Конституційного Суду України №1 0-рп/2008 року від 22.05.2008 року, рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002, постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 року та,

Outcome: partial