Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовами Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці про визнання неправомірними дій та про зобов'язання здійснити нарахування і виплату щомісячного підвищення до пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», посилаючись на те, що він родився 15.10.1941 року і відповідно до ст.1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитина війни». Зазначає, що відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 01.01.2006 органами Пенсійного фонду України повинно виплачуватися йому щомісячна соціальна допомога в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак, УПФУ в Чернівецькій області дана соціальна допомога в розмірі передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» йому не виплачується. В зв'язку із цим він звертався до УПФУ в Чернівецькій області із заявою про підвищення та виплату йому даної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак УПФУ йому відмовило. Вважає, що сума невиплаченої йому державної соціальної допомоги становить 6105.21 грн. Просить суд, визнати відмову УПФУ в Першотравневому районі м.Чернівці щодо виплати йому щомісячної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною, зобов'язати УПФУ в Першотравневому районі м.Чернівці нарахувати йому щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за 2006-2010 роки в сумі 6105,21 грн., зобов'язати УПФУ в Першотравневому районі м.Чернівці в подальшому здійснювати нарахування та виплату йому щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, стягнути з відповідача на його користь суму сплачених судових витрат. Від відповідача до суду надійшли заперечення проти позову в яких зазначає, що порядок поетапного впровадження пільг «дітям війни» не визначений КМУ, тому підвищення до пенсії «дітям війни» у 2006 році не виплачувалось. А в 2007 році підвищення до пенсії «дітям війни», не виплачувалось, оскільки воно вимагало законодавчого врегулювання в зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 року. Вказує, що державним бюджетом не було передбачено коштів на виплату «дітям війни» тих коштів, які б мали виплачуватися їм згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» із врахуванням Рішення КСУ від 09.07.2007 року, а ПФУ здійснює виплати тільки в тих межах, які передбачені Законом «Про державний бюджет» на поточний рік. А тому позов до УПФУ в Першотравневому районі м.Черінвці є безпідставним, оскільки, на їх думку від них не залежить скільки коштів буде передбачено державним бюджетом на пенсійні виплати, зокрема пенсій «дітям війни». Просив в задоволенні позову відмовити. В судове засідання позивач не з'явився, у позовній заяві просив справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених в письмових запереченнях проти позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 15 жовтня 1941 року, що підтверджується копією паспорту. /а.с.5/ Згідно із статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка с громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно, позивач є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідач не заперечує того факту, що позивач є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Дана обставина також підтверджується копією посвідчення. /а.с.7/ Виходячи із того, що позивач є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд вважає, що на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», в тому числі й право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону. Судом також встановлено, що позивач є пенсіонером і отримує пенсію за віком. Протягом 2006 - 2010 років позивач отримував пенсію без підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З 9 липня 2007 року по 31.12.2007 року позивач отримував пенсію без 30% підвищення. З 01.01.2008 року по 22.05.2008 року виплачувалося підвищення відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла з 01.01.2008 року у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% від мінімального розміру пенсії за віком, розрахованої відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 22.05.2008 року позивачу нараховується та виплачується підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530 також в розмірі 10% від мінімального розміру пенсії за віком, розрахованому відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 по справі № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) пункт 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008 зміни, внесені п.41 розділу II Закону України від 28.12.2007 року №107-VI в статтю 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" визнано такими що не відповідають конституції (є неконституційними). Тобто ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» діяла в редакції від 18.11.2004 року, якою встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також діє редакція від 18.11.2004 року зазначеного вище закону з 22.05.2008 року по даний час. Таким чином, бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Першотравневому районі м.Чернівці є неправомірною, так як ним не нараховувалось та не виплачувалось позивачу, починаючи з 01.01.2007 року по даний час підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, тобто відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Отже між сторонами склалися правовідносини з приводу призначення, перерахунку та виплати пенсії та інших виплат відповідно до чинного законодавства Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, що визначений положенням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не може застосовуватись для обчислення підвищення до пенсії, що встановлюється Законом України «Про соціальний захист дітей війни», так як згідно ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування2 мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Однак, суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в данному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України „Про соціальний захист дітей війни", так як цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ч. 7 ст. 8 ЦПК України, якою передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Викладене також підтверджується і ухвалою Конституційного Суду України від 19.05.2009 року по справі 2-25/2009, згідно якої непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої статті 28 Закону № 1058IV, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, передбаченої у статті 6 Закону № 2195-1V. Викладене також узгоджується з практикою застосування положень ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Верховним Судом України. Крім того, відповідач виплачував позивачу протягом 2008 - 2010 років підвищення в розмірі 10 % від мінімального розміру пенсії за віком, яке розраховував відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується представником відповідача. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, щомісячна надбавка, передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що на законодавчому рівні не прийнято нормативних актів на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», і відповідно до статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України виходячи з наступного. Відповідно до статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних підвищень дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначене підвищення. Однак, суд вважає, що це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання підвищення до пенсії, яке прямо передбачене законом. Суд вважає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Крім того, представник відповідача та позивач не заперечують тієї обставини, що відповідачем нараховувалося та виплачувалося позивачу підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530 в розмірі, розрахованому відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, в даному випадку відповідач частково виконує вимоги ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», так як визначення терміну «дитина війни», вжитого в Постанові КМУ №530 від 28.05.2008 року, наведена лише в ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Дана обставина заперечує твердження представника відповідача про те, що відсутній законодавчий механізм реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо того який орган має виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел та яку застосовувати мінімальну пенсію для визначення розміру підвищення. В іншому випадку можна дійти висновку, що відповідач незаконно здійснює виплати окремим громадянам на підставі Постанови Кабінету Міністрів України, яка прийнята не на підставі закону, тобто є незаконною, прийнятою в порушення ст.ст.3,4,19,43,52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», згідно яких постанови Кабінету Міністрів України видаються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України. Проте дана постанова не визнана незаконною, хоча і суперечить ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Посилання представника відповідача на те, що виплати позивачу проводились з 22.05.2008 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» суд відхиляє, оскільки дана постанова в частині розміру щомісячного підвищення (щомісячної соціальної допомоги) суперечить ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено виплату дітям війни допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Стаття 6 даного закону діє в редакції від 18.11.2004 року, що встановлено зазначеними вище рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року. Закони України мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно - правові акти, зокрема Постанови Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Таким чином, після прийняття рішення Конституційним Судом України відповідач був зобов'язаний здійснити перерахунок пенсії позивача та здійснити виплати у розмірах, передбачених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме: 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, Управління Пенсійного фонду України у Першотравневому районі м.Чернівці будь-яких дій, пов'язаних з перерахунком та виплатою позивачу пенсії відповідно до положень ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» не здійснювало. Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» суперечить ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", тому суд вважає, що відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу до правовідносин, що склалися між сторонами слід застосовувати ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року. Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що у рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання підвищенні до пенсії основані на -принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція та практика Європейського суду держава не може посилатися на власне, порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем та його представником в порушення ст.60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивачу нараховано та виплачено щомісячне підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплаченого їм відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 з 01.01.2007 року по даний час. Враховуючи викладене вище, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавствасуд вважає, що позов підлягає частковому задовленню, а саме необхідно визнати відмову відповідача щодо виплати позивачу щомісячної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною та зобов'язати відповідача здійснити нарахування позивачу щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком визначеним Законом України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2007 року по 20 вересня 2010 року. Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості з пенсії в сумі 5893,90 грн., суд вважає, в їх задоволенні необхідно відмовити по причині того, що позивач не надав до суду належне обґрунтування розрахунку даної заборгованості. Окрім того суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати нарахування та виплату йому щомісячної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав доказів, що відповідач в подальшому порушуватиме його права, і лише припускає наявність такого порушення. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, доки не будуть порушені права, чи вони будуть не визнані, то відсутні підстави для звернення до суду за захистом від таких порушень. Приймаючи до уваги вищевказане, а також те, що права позивача стосовно цього питання не порушені, оскільки позивач у судовому засіданні не навів таких доказів, які б доводили, що відповідачем і в майбутньому будуть порушуватися чи будуть не визнаватися його права щодо надання даної допомоги, внаслідок чого суд не може застосувати такий спосіб захисту прав на майбутнє. На підставі ст.ст. 22,46,152 Конституції України,ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст.1,6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

Outcome: partial