Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську про визнання неправомірними дій УПФ в м. Комсомольську та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції . Мотивував позивач своє звернення тим , що він є інвалідом 3-ї групи по захворюванню , яке повязане з роботою в період ліквідації аварії на ЧАЕС та належить до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок катастрофи. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду м. Комсомольська де і одержує пенсію. На даний момент позивач вважає , що отримує нижчий розмір пенсії, оскільки на підставі ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян ,які постраждали внаслідок Чорнобильсько катастрофи в розмірі 50% пенсії за віком. При звернення до відповідача, з вимогою перерахувати розмір пенсії, позивач отримав відмову. В судове засідання позивач не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує. Представник відповідача надіслала до суду письмові заперечення із клопотанням про розгляд справи у відсутність представника УПФУ. Про час та місце розгляду справи відповідача повідомлено в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду м. Комсомольська як одержувач пенсії по 3 групі інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильською катастрофи №796 від 28.02.1991 року передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсії. Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону від 19 грудня 1991 року № 2001-XII особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IIІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Законів України від 17.06.93 р. № 3285-XII, від 06.06.96 р. № 230/96-ВР в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІII групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності відповідного бюджетного фінансування, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру пенсій. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком, яка відповідно до ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком і відповідно до ст. 53 даного Закону „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплата додаткової пенсії здійснюється незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Оскільки позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, суд зобовязує відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії [PERSON] з 22 травня 2008 року . На підставі викладеного,

Outcome: approved