Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

02.08.2010 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки від заробітку відповідача та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/5 частки від заробітку відповідача, 09.08.2010 р. до суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу. Ухвалою суду 20.08.2010 р. зазначені позови об'єднані в одне провадження. В позовній заяві позивач вказує, що з 02.10.2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та на теперішній час позивач з чоловіком разом не проживають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя на теперішній час не має. Відповідач від утримання дитини ухиляється, не приймаючи участі у витратах на харчування, придбання предметів першої необхідності, ліків, тощо. Оскільки вона не працює, доглядаючи дитину до трьох років, через що не має власного доходу, має право утримання від чоловіка. В судовому засіданні представник позивача (за дорученням) позов підтримала в повному обсязі та обставини на які посилається. Суду пояснила, що просить строк на примирення подружжю не надавати. Не заперечує, що відповідач надавав допомогу на утримання дитини в розмірі 500 грн. у серпні, вересні та жовтня 2010 року, але ці суми не є достатніми для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини. Позивач перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не має можливості отримувати власний дохід. Дитина є малою та їй потрібне посилене харчування, придбання одежі, ліків за необхідності. Позивач також сплачує кошти за житлові послуги, у вересні 2010 року ця сума склала 540 грн. Встановлений законодавством прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 771 грн. та саме така сума аліментів мінімально забезпечить життєвий рівень дитини. Враховуючи те, що відповідач має певний дохід та відповідно до ст. 128 КЗпП України, просить стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\2 частки від заробітку, щомісячно до її повноліття, та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/5 частки від заробітку відповідача. Шлюб просить розівати. Відповідач позовні вимоги у судовому засіданні визнав частково. Суду пояснив, що згодний на розірвання шлюбу. Надавши заперечення проти позову вказав, що згодний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку, а на утримання дружини - 1/10 частки від свого заробітку. У судовому засіданні уточнив, що на утримання дитини бажає сплачувати аліменти в розмірі 30 % від свого заробітку, та на утримання дружини 10 % від заробітку. Відповідач зазначив, що з дружиною вони не проживають разом з 10.07.2010 року, але у липні, серпні, вересні та жовтня 2010 р. він надавав їй по 500 грн. Вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути з нього дружина є завеликим, враховуючи його заробітну плату, після того, як вони з дружиною припинили шлюбні відносини, дружина його вигнала з кватири та він змушений був нести додаткові витрати з оренди житла. Вважає, що стягнення з нього загалом 70 % з його заробітної плати є порушенням норм КЗпП України. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони в справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2004 року, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та про народження дитини (а.с.3,4). На даний час сторони разом не проживають, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що відповідачем не оспорюється. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує соціальну допомогу у встановленому законодавством розмірі, та не працює, що відповідачем також не оспорюється. Відповідач працює офіційно, займає посаду слюсаря у Бердянському морському торговельному порту, та сума його доходу з квітня по вересень 2010 р. склала 11 445 грн., та 9 389 грн. - з відрахуванням прибуткового податку, пенсійного та соціального внесків, що підтверджується довідками з місця роботи (а.с. 60,61). Відповідач в період з серпня по жовтень 2010 р. надавав дружині допомогу на її утримання та утримання дитини по 500 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 58,59), та представником позивача не оспорюється, але зазначається, що така сума є недостатньою, що і є підставою для звернення до суду. Відповідач інших утриманців не має, на стан здоров'я не посилається. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері (батька) дитини, відповідно до ст. 183 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів має врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 191 СК України аліменти на користь неповнолітніх дітей стягуються з дня пред'явлення позову до суду. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина з якою, проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведено, той факт, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в розмірі 70 % від свого заробітку в якості аліментів на неповнолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Суд приймає до уваги також, що доводи позивача ґрунтуються в основному на встановлених законодавством розмірах прожиткового мінімуму та обмежень щодо стягнення, а не на реальних витратах які позивач несе на утримання дитини та не підтверджується належними доказами. Відповідно до ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати (доходу) платника аліментів про що також зазначено у Постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач просить розірвати шлюб, відповідач на розірвання шлюбу згодний, за таких обставин, суд вважає необхідним шлюб розірвати. На підставі вищевикладеного суд, вважає необхідним позов задовольнити частково, шлюб між подружжям розірвати, стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/3 частки та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/7 часки від заробітку (доходу) відповідача.

Outcome: approved