Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в заяві, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] З лютого 2010 р. вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. Ніяких інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших утриманців він не має. Крім того посилається, що за липень місяць ним вже були сплачені аліменти на утримання неповнолітньої доньки, а також вважає, що аліменти повинні бути стягненні з нього не з дня подачі позову, а з дня винесення рішення суду, оскільки в серпні він відпочивав разом з дитиною та ніс витрати. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому розгляді ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак з пояснень сторін видно, що з лютого 2010 р. вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. Дитина сторін [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно ст.183 Сімейного Кодексу України аліменти з батьків на утримання дітей визначаються судом у частці від їхнього заробітку (доходу). Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дочки, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховує матеріальне становище дитини, відсутності у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, судом встановлено, що відповідач сплатив позивачці аліменти на утримання неповнолітньої дочки за один місяць, оскільки брав дитину на відпочинок та утримував її в цей час, у звязку з чим їх стягнення необхідно проводити з 01.08.2010 р. і до повноліття дитини. Вказані обставини сторони не оспорюють. На підставі викладеного та

Outcome: approved