Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, в якій просив суд: -стягнути з відповідача на його користь моральну в рахунок спричиненої йому моральної шкоди у розмірі - 80000 гривень; -судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що перебуваючи у трудових відносинах із шахтами ВАТ «Павлоградвугілля» він працював на різних підземних посадах із повним робочим днем у шахті, та був звільнений на підстав п.2 ст.40 КЗпП України у звязку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. За час роботи на шахтах відповідача він отримав професійні захворювання, та згідно первинного висновку МСЕК №2 від 26 лютого 2009 року йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності, також визнано інвалідом третьої групи з 22 січня 2009 року безстроково. Моральна шкода полягає в тому, що він постійно відчуває фізичний біль, переживання, втратив свою професійну працездатність, постійно змушений приймати лікарські препарати, знаходиться в депресивному стані. Представник відповідача надав суду заперечення проти позову, де зазначив, що позовні вимоги відповідач не визнає. Позивачем не доведено факт протиправної поведінки з боку відповідача щодо нього в період трудової діяльності. При розслідуванні захворювання відповідача не встановлено порушень законодавства про охорону праці. Крім того, позивачем пропущений строк для звернення до суду. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав частково, не підтримуючи вимогу щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат. Пояснення надані позивачем відповідають змісту позовної заяви. Представник позивача просив суд задовольнити вимоги у межах зазначених позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, спираючись на недоведеність наявності моральної шкоди завданої діями відповідача, а також відсутність причинного звязку. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з позовом до підприємства про стягнення моральної шкоди. Представник третьої особи просив суд вирішити питання на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні письмові докази, встановив наступні обставини: Позивач працював в структурних підрозділах Виробничого обєднання «Павлоградвугілля» правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» та був звільнений 28 березня 2008 року по ст. 40 п.2 КЗпП України у звязку зі станом здоровя ( а.с. 20). За час роботи на підприємстві відповідача, позивач захворів на професійне захворювання та отримав третю групу інвалідності, що підтверджується висновком МСЕК №2 від 26 лютого 2009 року ( а.с. 5 ). Відповідно до абз. 4 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи наведене суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення на його користь грошового відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі - 6500 гривень, так як в судовому засіданні було встановлено факт порушення відповідачем [PERSON] права позивача на безпечні і здорові умови праці, що призвело до професійного захворювання позивача, отримання ним третьої групи інвалідності. Позивач отримавши професійне захворювання втратив нормальні життєві звязки які утворилися з часу коли він почав працювати на підприємстві відповідача та до моменту його звільнення за станом здоровя, та переходом на інвалідність. Професійне захворювання вимагає від нього для організації його життя додаткових зусиль, він не в змозі виконувати ту роботу яку виконував на протязі тривалого часу, тобто працювати за професією. Позивачу постійно доводиться проходити лікування в медичних установах, саме у звязку з отриманим під час роботи у відповідача професійним захворюванням. За умов наведеного, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається саме на власника або уповноваженого ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди яку необхідно стягнути на користь позивача суд виходив з глибини фізичних та душевних страждань, врахував погіршення здібностей позивача, позбавлення його можливості їх реалізації, також врахував вимоги розумності і справедливості. Посилання представника відповідача про сплив терміну позовної давності передбачений ст.233 КЗпП України не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦПК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ч.З ст.88 ЦПК України, якою передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу судом не розглядалось, оскільки позивач відмовився від зазначеної вимоги.

Outcome: partial