Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом, в якому зазначив^ що 23 квітня 2009 року між ним та відповідачем була укладена угода купівлі- продажу металевого павільйону. Ними були обумовлені всі істотні умови договору, визначена договірна вартість металевого павільйону в сумі, еквівалентній 4000 доларів США. Форма укладення договору була вибрана ними у формі розписки. Після досягнення ними умов договору, він передав відповідачу металевий павільйон. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання відповідно до укладеного між ними договору, до даного часу не сплатив йому кошти за отриманий ним павільйон. На його неодноразові звернення про повернення грошей [PERSON] не вчиняє ніяких дій, щоб сплатити йому гроші, своєю поведінкою показує, що він гроші віддавати не збирається. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу павільйону, укладеного 23 квітня 2009 року між ним та відповідачем; стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 34789 гривень 38 копійок з урахуванням індексу інфляції за час прострочення зобовязання та 3% річних; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5000 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що його довіритель дійсно підписував розписку, однак ніякої передачі коштів не відбувалося, вказана угода мала безготівковий характер, а тому ніяких зобовязань у сторін не виникло. Просив відмовити у задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З розписки наявної в матеріалах справи, видно, що [PERSON] має повернути борг у розмірі 4000 доларів США [PERSON] за металевий павільйон до 25 вересня 2009 року. Вказана розписка посвідчена головою Безуглівської сільради [PERSON] та завірена печаткою сільради. Так, з пояснень позивача вбачається, що він та його дружина є приватними підприємцями. В 2003 році вони отримали дозвіл на встановлення на території с. Безуглівка тимчасового торгового павільйону. Вказаний павільйон згорів у 2007 році. Для заміни даного павільйону ним було придбано в тому ж році павільйон у приватного підприємця [PERSON] В подальшому на місці павільйону було збудовано стаціонарний магазин. Пересувний павільйон він відвіз та поставив біля свого двору. В 2009 році до нього звернувся сільський голова та сказав, що є покупець на його павільйон. В приміщенні сільської ради вони зустрілися з відповідачем та домовилися, що останній купить павільйон у нього, однак кошти віддасть пізніше. Там же написана розписка яка засвідчена свідками. В подальшому відповідач перевіз .тавиж павільйон від його двору та почав його використовувати біля ставка, який знаходиться = с. Безуглівка. Но до даного часу відповідач так і не сплатив кошти за вказаний павільйон. Обставини оформлення розписки в судовому засіданні підтвердив голова сільської ради с. Безуглівка [PERSON] А саме підтвердив, той факт, що сторони домовлялися про купівлю пересувного металевого павільйону за вказану у розписці суму. Кошти під час укладання угоди не передавалися, та була домовленість про сплату коштів до строку зазначеному у розписці. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили ту обставину, що відповідач використовує металевий павільйон в якості будинку де проживають його працівники. Він розташований біля озера у селі. Вони працюють на відповідача та неодноразово ночували у вказаному павільйоні. Згідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог п.З ч.І ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 640 Ц України якщо для укладення договору необхідно передання майна договір є укладеним з моменту передання відповідного майна. Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводиться письмовими доказами, засобами аудіо відеозаписами та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тобто, з огляду на наведене вище в судовому засіданні встановлено, що між сторонами була укладена угода купівлі-продажу металевого павільйону. Сторони досягли істотних умов договору, щодо ціни угоди, терміну сплати грошей та уклали угоду у письмовій формі. Відповідач по справі не надав суду жодного доказу, щодо заперечення зазначених у позові обставин. Підтвердив виконання угоди шляхом забирання металевого павільйону. Відмовився від надання пояснень у судовому засіданні. На виклик суду, щодо обовязкової участі в судовому засіданні не відреагував. Тому, суд приходить до думки, що відповідач порушив зобовязання які у нього виникли після укладення угоди купівлі-продажу павільйону, та на даний час, оскільки кошти позивачу не повернуті, у відповідача виникли боргові зобовязання за даною угодою. За правилами ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільнім і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Як видно з матеріалів справи, договір від 23 квітня 2009 року укладений між сторонами дійсно був спрямований на набуття, зміну цивільних прав та обовязків. Вказані обставини підтверджуються розпискою наданою відповідачем позивачу. Проти підписання даної розписки саме відповідачем його представник не заперечив. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням його умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання (в іноземній валюті), на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також: три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. В звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути в порушення зобовязання борг з урахуванням інфляції, три відсотки річних від простроченої суми. Тому, розглянувши матеріали справи, суд погоджується з наведеними позивачем розрахунками боргу з урахуванням інфляції та 3% річних. З моменту настання терміну виконання зобовязань до моменту подання позову минуло 8 місяців. Станом на 26 квітня 2010 року з врахуванням офіційного курсу встановленого Національним Банком України еквівалент 4000 доларів США є 31703 гривні 20 копійок. Враховуючи індекс інфляції встановлений Мінстатом України та 3% річних сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 34789 гривень 38 копійок. Що стосується стягнення моральної шкоди, то на думку суду, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів того, що невиконанням умов договору йому було завдано моральних страждань, які б вплинули на його звичний спосіб життя, змінили його чи потягли за собою які не-будь шкідливі наслідки.

Outcome: partial