Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-29 00:00:00

У вересні 2008 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (а.с. 4-6). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона та її неповнолітня племінниця [PERSON] є власниками 58/100 частин домоволодіння № 2 по вул. Льотчиків у м. Дніпропетровську, що складають окрему будівлю, в якій зареєстрована та фактично проживає лише вона. З 1997 р. з згаданою адресою зареєстроване також місце проживання її брата [PERSON], що фактично у відповідному жилому приміщенні не проживає більше 20 років, оскільки первісно жив у своєї дружини по пр. Гагаріна, а після розірвання шлюбу на ж/м Тополя у м. Дніпропетровську. Посилаючись на те, що у звязку з формальною реєстрацією відповідача у зазначеному домоволодінні позивачці створені перешкоди у розпорядженні ним, оскільки потенційні покупці вимагають врегулювання цього питання до укладання договору купівлі-продажу, позивачка просила суд скасувати реєстрацію відповідача у спірному домоволодінні. Під час розгляду справи позивачка заявлені вимоги неодноразово уточнювала (а.с. 22-24, 77-80), в їх останній редакції до неї приєдналася співвласник [PERSON] в особі законного представника [PERSON] та останні спільно просили усунути їм перешкоди у користуванні спірним домоволодінням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням по вул. Льотчиків, 2 у м. Дніпропетровську з мотивів тривалого без поважної причини непроживання у ньому. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Відповідач до суду зявився та позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Суду пояснив, що на протязі 50 років постійно проживав у домоволодінні по вул. Льотчиків, 2 у м. Дніпропетровську, втім у подальшому між ним та сестрою склалися напружені конфліктні стосунки, внаслідок чого у серпні 2008 він був змушений піти жити на декілька днів до свого приятеля, а у подальшому не зміг потрапити до свого житла, оскільки зясувалося, що позивачка замінила замки на вхідних дверях. З урахуванням викладених обставин предявив зустрічний позов до [PERSON], в якому просив зобовязати останню усунути йому перешкоди у користуванні спірним домоволодінням шляхом надання йому дублікату ключів від вхідних дверей та утримання від перешкоджання у користуванні житлом (а.с. 32-35). У подальшому відповідач та його представник не зявилися у судові засідання 23.11.2009 р., 28.01.2010 р., 29.03.2010 р., 15.07.2010 р., 29.09.2010 р., про причини неявки суд не повідомили, у звязку з чим зустрічний позов був залишений без розгляду, первісний позов розглянутий без їх участі. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 13.09.2004 р. позивачам [PERSON] та [PERSON] належать у рівних частках та зареєстровані за ними 58/100 частин домоволодіння № 2 по вул. Льотчиків у м. Дніпропетровську (а.с. 9, 10). У зазначеному домоволодінні зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 8), що фактично не проживає у ньому щонайменше з часу набуття його позивачами, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, в тому числі сина відповідача [PERSON] Належні докази зворотного відповідачем не надані, до правоохоронних та інших органів з питання незаконного виселення, що за його поясненнями мало місце у серпні 2008 р., він не звертався, предявив позов про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням лише як зустрічний після порушення у судовому порядку питання про скасування його реєстрації у спірному домоволодінні. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 383 ЦК України власник жилого приміщення має право використовувати його для власного проживання, проживання членів його сімї та інших осіб. Згідно ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені ч. 2 ст. 64 того ж Кодексу, а саме його дружина (чоловік), їх батьки та діти, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, втім у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України, що регулюють відносини найму жилого приміщення. Виходячи з фактичних обставин справи та змісту зазначених норм закону суд доходить висновку про те, що належне відповідачеві право користування спірним жилим приміщенням, що було набуте ним під час належності цього приміщення попереднім власникам, в тому числі його матері [PERSON] (а.с. 9, 41), після переходу 58/100 частин домоволодіння № 2 по вул. Льотчиків у м. Дніпропетровську у власність позивачів трансформувалося у право користування ним на умовах найму, оскільки відповідач не є членом сімї позивачів у розумінні ст. 64 ЖК України. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1, 5 ч.3, ч. 4 ст. 71 ЖК України. Оскільки з фактичних обставин справи вбачається, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні більше шести місяців, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved