Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянина України [PERSON] - [INFO]; копія паспорту громадянки України [PERSON] - [INFO]; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами № 14 по вул. Ізмаїльській в м. Рені Одеській області, власником якого є [PERSON]; копія договору купівлі-продажу від 08.09.2004 р.; договір купівлі-продажу від 01.12.2009р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2010 р. на ім'я [PERSON]; розписка [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що 01.12.2009 р. між нею та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю житлового будинку № 14 з надвірними спорудами, розташованого по вул. Ізмаїльській в м. Рені Одеської області за 20 000 грн. 01.12.2009 р. позивачка та відповідач уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується договором купівлі-продажу від 01.12.2009р., в якому зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а відповідач передав позивачці документи на житловий будинок з надвірними спорудами. Після отримання документів на житловий будинок з'ясувалося, що у проданому житловому будинку маються самовільно побудовані споруди, про що відповідач на час укладення договору купівлі-продажу не повідомив. У подальшому, відповідач узяв на себе зобов'язання узаконити усі самовільно побудовані споруди. 09.02.2010 р. відповідачем було отримано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 14 по вул. Ізмаїльській в м. Рені Одеській області. Тому, придбане позивачкою нерухоме майно було відчужено особою, яке не мала на це право. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги укласти договір у письмовому порядку та засвідчити його нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачка почала проживати у придбаному житловому будинку, організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи тим, що він не має на це часу та фінансової можливості. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий. належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. По-перше, враховуючи вищевикладене, придбане позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Так. ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатиим договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачка, як добросовісний набувач, у відповідності ст. 330 ЦК України набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 14 розташований по вул. Ізмаїльській в м. Рені Одеської області, придбавши у відповідача це нерухоме майно, яке відповідач фактично не мав права відчужувати. У відповідності ст. 388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане позивачкою у відповідача не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому воно не може у неї витребувано. По-друге, як вже вище зазначалося, між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач продав, а позивачка купила житловий будинок з надвірними спорудами № 14 по вул. Ізмаїльській в м. Рені за 20 000 грн. Всі умови договору сторонами були виконані, окрім однієї, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, що є обов'язковим і як вимагає того закон. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконала поточний ремонт, організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі продажу від 01.12.2009 р. Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідач) передані гроші, позивачці обєкт нерухомості, яким вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не може ним розпорядитися, переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі продажу від 01.12.2009 р., крім того, обставини продажу, передачі грошей сам відповідач не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачем не сприймаються. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. З ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо житлового будинку з надвірними спорудами та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 14 по вул. Ізмаїльській в м. Рені, за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved