Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

У січні 2009 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на земельній ділянці по 1-му Мандриківському узвозу, 9 у м. Дніпропетровську, що 02.11.1933 р. була надана в оренду під будівництво житлового будинку рідному брату матері позивача [PERSON] і з цього часу перебувала у користуванні їх сім'ї, матірю останнього [PERSON] був зведений жилий будинок лі. А-1, до якого у 1957 р. її дочка та мати позивача [PERSON] додала прибудови А1-1, а-1, внаслідок чого його загальна площа збільшилася до 63,2 кв.м., житлова до 50,0 кв.м., а також ганок з дашком, сарай Ж та погріб під ним, сараї К, Л, альтанки Е, И, вбиральню П, огорожу № 6, мостіння. До дня своєї смерті, що настала у березні 1970 р., [PERSON] оплачувала всі витрати, повязані з утриманням будинку та земельною ділянкою, втім право власності на нього не оформлювала. Спадщина після неї була прийнята тільки її дочкою, матірю позивача [PERSON], що фактично вступила у володіння спірним жилим будинком та проживала у ньому до дня своєї смерті, що настала 26.01.2006 р. За життя остання вживала заходи щодо оформлення спірного будинку за собою, в тому числі у 1989 р. за її заявою був складений акт ідеальних часток у відповідному домоволодінні, а у 1990 р. нею була подана заява з необхідними додатками до органу місцевого самоврядування щодо узаконення будинку, втім з невідомої позивачеві причини остаточне оформлення права власності не відбулося. Зважаючи на викладене позивач як єдиний спадкоємець померлої [PERSON] з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 149-153, 163, 164) в їх останній редакції просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. А-1, житлову прибудову літ. А-1, тамбур літ. а-1, ганок літ. а, козирок, альтанку літ. Е, альтанку літ. И, сарай літ. К, сарай літ. Л, вбиральню літ. П, огорожі, споруди №№ 3, 12, 13, 21, що складають 25/100 частин домоволодіння № 2 по узв. Мандриківському у м. Дніпропетровську. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Відповідач та представники відповідачів у судовому засіданні позов в уточненій редакції визнали, проти його задоволення не заперечували. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що первісно земельна ділянка під спірним домоволодінням, що на той час мала адресу по пров. 1-му Мандриківському, 9 у м. Дніпропетровську, була 02.11.1933 р. надана у користування [PERSON] для будівництва жилого будинку (а.с. 13) і з цього часу перебувала у користуванні останнього, членів його сімї, їх спадкоємців. [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11), а отже рідною сестрою [PERSON]. 29.10.1942 р. нею був укладений шлюб з [PERSON] (а.с. 10), від якого 13.11.1951 р. народився позивач (а.с. 9). У період з 1934 до 1957 р. у спірному домоволодінні [PERSON], що згідно домової книги проживала у ньому з 1930 р. (а.с. 71), був зведений жилий будинок літ. А-1 з прибудовами, який за даними БТІ обраховується за нею (а.с. 14, 15, 15/зв, 23), втім узаконений у встановленому порядку не був. Після смерті останньої, що настала у березні 1970 р., зазначений будинок перейшов у користування [PERSON], що проживала у спірному домоволодінні з 1948 р. (а.с. 71), яка у подальшому оплачувала земельний податок з земельної ділянки, на якій він розташований, та комунальні витрати, уклавши відповідні договори з організаціями-постачальниками (а.с. 14, 34-63). У 1989-1990 рр. [PERSON] вживала заходи щодо оформлення права власності на спірне майно за нею (а.с. 14-16) та звернулася до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради з відповідною заявою (а.с. 30), втім остаточно це питання вирішене не було. 22.01.2006 р. [PERSON] померла (а.с. 12). Спадщина після її смерті була прийнята позивачем як спадкоємцем першої черги, що сторонами не оспорювалося. Наявний у спірному домоволодінні жилий будинок літ. В-1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами рішенням Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська від 14.07.1978 р. № 772 був оформлений на праві власності за [PERSON] (а.с. 19), після її смерті перейшов до [PERSON] (а.с. 18), а після смерті останнього - до [PERSON] (а.с. 17). Згідно складеному КП Дніпропетровське МБТІ акту ідеальних часток від 24.06.2010 р. (а.с. 165) станом на час розгляду справи домоволодіння № 2 по узв. Мандриківському у м. Дніпропетровську відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2005 р. належить на праві власності відповідачці [PERSON] в цілому, втім в її правовстановлюючих документах зазначені лише жилий будинок В-1 з прибудовами та допоміжні будівлі і споруди, що фактично перебувають в її володінні та користуванні та складають 35/100 частин домоволодіння. У користуванні відповідачки [PERSON] перебувають житловий будинок літ. Г-1 з прибудовами, що складають 40/100 частин домоволодіння та належать їй на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2007 р., що у БТІ станом на час розгляду справи не зареєстроване. За померлою [PERSON] відповідно до даних інвентарної справи обраховується жилий будинок літ. А-1 з прибудовами та відповідними будівлями і спорудами, що складають 25/100 частин спірного домоволодіння. Нерухоме майно, що перебуває у користуванні [PERSON] та [PERSON], згідно інвентарним даним є самовільно збудованим. Згідно технічному висновку ТОВ Дніпропетровський пошуково-будівельний інститут, складеному з 17 до 24 листопада 2008 р., стан будівельних конструкцій спірного нерухомого майна є задовільним та придатним до експлуатації (а.с. 92-118). З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мали інших спадкоємців, що приймали спадщину після їх смерті, ніж зазначені у позові, сторони на такі обставини не посилалися. Вищезазначені фактичні обставини справи спору не викликали, сторонами були визнані, а отже згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України вважаються доведеними. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, з фактичних обставин справи вбачається, що спірне нерухоме майно є самовільно збудованим, а отже у розумінні цивільного законодавства його належить вважати сукупністю будівельних матеріалів, що були використані під час його будівництва. Виходячи з наведеного такі будівельні матеріали після смерті [PERSON] були успадковані [PERSON] на підставі ст. 548, 551 ЦК України в редакції Закону 1963 р., а після смерті останньої позивачем згідно ст. 1268 ЦК України в редакції Закону 2003 р.. При цьому до позивача одночасно перейшло в порядку спадкування похідне від права власності на зазначені будівельні матеріали право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на самовільно побудоване з них нерухоме майно в порядку ст. 376 ЦК України, згідно якої на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З урахуванням положень зазначеної норми, а також приймаючи до уваги, що позивач є правонаступником користувачів земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно, що отримали її відповідно до чинного час її надання законодавства, решта співвласників домоволодіння та представник власника земельної ділянки позов визнали та проти його задоволення не заперечували, порушень прав інших осіб у спірних правовідносинах не вбачається, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved