overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, заявила, що 05 червня 1983 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який рішенням Літинського народного суду від 13 лютого 1990 року було розірвано. Через кілька років вони знову стали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу і в 1998 році їхні шлюбні відносини остаточно було розірвано. За час спільного проживання та ведення господарства у 1987 році вони побудували житловий будинок з верандою та погребом, який знаходиться в смт.Літин по вул.Примакова 9 Вінницької області. Після остаточного припинення шлюбних відносин вони з відповідачем у добровільному порядку провели розподіл будинку навпіл, у звязку з чим кожен з них у 1999 році прибудував до будинку веранду та ганок, а також було переобладнано кімнати у будинку. Після того часу відповідачка провела в своїй половину будинку газ, телефон, по окремим квитанціям сплачує за світло. На початку цього року вирішила узаконити самовільно побудовану веранду в органах ВООБТІ, але коли було виготовлено технічний паспорт, то власником будинку зазначено [PERSON]. Оскільки вона не була зареєстрована як власник будинку, то її відмовили у проведенні подальшого прийняття в експлуатацію самочинно збудованих приміщень. Вона добудувала до своєї половини будинку веранду і до цього часу користується своєю половиною. На даний момент вирішила узаконити майно, тому звернулась до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Із копії рішення (а.с.11) видно, що сторони розірвали свій шлюб 13 лютого 19990 року. Із копії технічного паспорту (а.с.12-14) в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в смт.Літин по вул.Примакова 9 Вінницької області. Довідка з відділу містобудування та архітектури (а.с.15) свідчить, що самовільно переобладнані кімнати відповідають нормам і правилам ДБН. Відповідно до ст.220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] виконала усі істотні умови договору тобто прийняла його в натурі, але не може його оформити в зв'язку з уникненням відповідача від нотаріального посвідчення договору та наявністю самовільно збудованого коридору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (дошлюбне Ковалева) О.С. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.11.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №567, мотивуючи тим, що з вересня 2009 року вони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає примирення неможливим. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги та обставини позову визнала, просила розглянути справу у попередньому судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Вислухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14.11.2003 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №231735 від 30.07.2010 р. Сторони з вересня 2009 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спору щодо розподілу спільного майна немає. [PERSON] залишається проживати з матірю. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідачка позов визнала, наслідки визнання позову відповідачці розяснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.10.2022 року мотивуючи тим, що донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] змінила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги визнав, просив розглянути справу у попередньому судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №219962 від 16.10.2004 р. Згідно довідки Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №864 від 30.07.2010 р. донька проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову відповідачу розяснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.10.2022 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

[PERSON] (дошлюбне Лисецька) О.В.звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.11.1999 року Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №17, мотивуючи тим, що вони з 1 травня 2007 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що шлюб видався невдалим, між ними існує психологічна несумісність, в результаті чого виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає примирення неможливим. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги та обставини позову визнав, просив розглянути справу у попередньому судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Вислухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14.11.1999 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №219962 від 16.10.2004 року. Сторони з 1 травня 2007 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що шлюб видався невдалим, між ними існує психологічна несумісність, в результаті чого виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спору щодо розподілу спільного майна немає. [PERSON] залишається проживати з матірю. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, а також відповідач позов визнав, наслідки визнання позову відповідачу розяснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивач звсрнувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що прати в право на користування жилим приміщенням, жилою кімнатою в гуртожитку по вул. Вільямса, 1 та зняття його з реєстраційного обліку, посилався па те, що спірний гуртожиток належить їм на праві приватної власності, а відповідач з листопада 2009 року в ньому не проживає без поважних причин, що підтверджується відповідними актами. Просили визнати відповідача таким, що втратив право па користування спірним жилим приміщенням , у зв»язку з тим, що він не проживає у ньому без поважних чин більш ніж шість місяців та зняти його з реєстраційного обліку. У судове засідання представник позивача не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, не надавав заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність. Відповідач, Київський РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області у судове засідання не з»явився, падав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд ухвалив розглядати справу у порядку заочною провадження. Судом встановлено, що за позивачем зареєстроване право власності па гуртожиток по вул. Вільямса, 1 на підставі свідоцтва про право власності на рухоме майно від 27.04.2004 року. Позивач зареєстрований у гуртожитку , що підтверджується довідкою 09.06.2010р., але не проживає у ньому, що підтверджується актами про не проживання від 16.1 1.2009 року та від 14.04.2010 року, 27.01.2010 року. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про ви знання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, він підлягаю зняттю реєстраційного обліку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

У вересні 2010 року в Рівненській міський суд з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просить позов задоволити за всіх обставин викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що в кінці 2004 року позивач маючи намір змінити місце проживання та переїхати на постійне місце проживання до України із Республіки Таджикістан звернувся до свого знайомого відповідача по справі для придбання квартири. В подальшому позивач передав кошти для придбання житла відповідачу і останній 30 грудня 2004 року придбав квартиру № 232 в будинку № 30, що знаходиться в м. Рівне вул. Макарова, що підтверджується Договором купівлі-продажу ВВО № 763159 від 30 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] А також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серії СВЕ № 773610 виданого КП «РМБТІ». Квартира № 232 в будинку № 30, що знаходиться в м. Рівне вул. Макарова, згідно вищезазначених документів належить [PERSON]. Однак відповідно до наданих документів вбачається, що відповідач придбав зазначену квартиру за кошти позивача та деякий час користувався нею за згодою позивача. Сторони безспірно вважають власником квартири позивача [PERSON], що підтверджується постійним на даний час проживанням в ній позивача. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Оцінюючи в сукупності докази, суд рахує, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 203, 235 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити, за всіх обставин викладених в позові. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд всебічно дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 17 листопада 1973 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, зареєстрований Будинком щастя м. Рівне Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1417. Спільне життя подружжя не склалося. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У звязку з чим сторони близько пяти років припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, та проживають окремо. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей [INFO] та [INFO]. Суд рахує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, являється порушенням його права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. За таких обставин, суд рахує, що шлюб повинен бути розірваний. На підставі ст.ст. 110, 112, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на її користь на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві вказала, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 23 серпня 2008 року у Червонодонецькій селищній раді Балаклійського раойну Харківської області, актовий запис №50. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, не бере участі у вихованні сина. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Причина неявки суду не відома. Заперечень на позов до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному слуханні справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 серпня 2008 року у Червонодонецькій селищній раді Балаклійського раойну Харківської області, актовий запис №50, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданого 22 квітня 2009 року Червонодонецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області (а.с.2). Як вбачається з довідки Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 24.06.2010 року дитина зареєстрована та проживає за однією адресою з позивачем (а.с.5). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязок є особистим, а не солідарним. Судом встановлено, що відповідач не виконував свій обовязок по утриманню дитини, а тому вимога позивача про стягнення аліментів підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальний стан сторін. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у частковому вигляді з усіх видів його доходів. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати, повязані зі сплатою судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за користування тепловою енергією у розмірі 1972 гривні 91 копійка. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві вказав, що відповідач з 01.12.2007 року по 01.08.2010 року користувався тепловою енергією, яку постачає КП БРР Балаклійські теплові мережі, але абонентську плату за користування послугами позивача вносив не своєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.08.2010 року утворилася заборгованість у вказаній сумі. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій через канцелярію суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не зперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Причина неявки в судове засідання не відома, повідомлення про причини поважної неявки та заперечення проти позову до суду не надходили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є абонентом Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" і споживав теплову енергію за місцем свого проживання, але абонентську плату вносив не своєчасно і не в повному обсязі. Позивачем на підставі наданих відповідачем документів відкрито особовий абонентський рахунок за №15575 для оплати послуг за користування тепловою енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с.3,4). Відповідно до розрахунків по абонентському рахунку відповідача має місце заборгованість по абонентській платі у розмірі 1972 гривні 91 копійка. На підставі ст.67 Житлового кодексу Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно ст.68 ЖК Української РСР наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Оскільки відповідач користувався тепловою енергією, але в порушення норм житлового законодавства не сплачував абонентську плату належним чином, суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та в дохід держави стягується судовий збір. На підставі ст.ст.67,68 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved