Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом з подальшими змінами та уточненнями до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат в розмірі 28409 грн. та три відсотки річних в сумі 5634 грн. за порушення грошового зобов»язання. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 липня 2007 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів на суму 75\~750 грн., які позичальник повинен був повернути до 28.08.2007 року. Однак, відповідач не виконав свого зобов»язання. Рішенням суду від 27.06.2008 року задоволено позов [PERSON] та вирішено стягнути з відповідача заборгованість за договором позики на суму 77833,12 грн., в тому числі три проценти річних від простроченої суми. Виконавчою службою відкрито виконавче провадження, але станом на даний час жодних коштів відповідачем не повернуто. Покликаючись на ст. 625 ЦК України позивач просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та три відсотки річних за порушення грошового зобов»язання. У судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та надала аналогічні пояснення зазначеним в позовній заяві. Просила позов задоволити. Відповідач 23.09.2010 року вдруге в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомляв. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2010 року (а.с.7) задоволено позов [PERSON] та вирішено стягнути на її користь з [PERSON] 77833,12 грн. заборгованості за договором позики. Рішення суду набрало законної сили. Вказаним судовим рішенням встановлені та, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] 27.07.2007 року було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4201. Відповідно до договору між сторонами виникли зобов»язання, відповідно до яких позивачем передано у власність відповідачу грошові кошти в сумі 75750 грн. Згідно з п.4 Договору встановлено строк повернення відповідачем [PERSON] суми позики [PERSON] до 28.08.2007 року. Також судом встановлено, що відповідач не виконав зобовязань за договором позики грошових коштів, а тому з нього стягнуто суму позики 75750 грн. та три відсотки річних від простроченої суми 2083,12 грн. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження (а.с.10-16) відповідач [PERSON] не сплатив коштів стягнутих за рішенням суду, заборгованість по даний час не погашена. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не виконано зобовязання у строк та в порядку, що встановлені договором позики від 27.07.07 року та не виконано рішення суду від 27.06.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 28409 грн. та три відсотки річних в сумі 5634 грн. (загальна сума 34052 грн.) за порушення грошового зобов»язання є підставними. Розрахунок наданий позивачем належно обґрунтований. Відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved