Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернулася\~ до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди в якому вказувала, що 20 квітня 2008 року близько 19 години в м. Вознесенську Миколаївської області біля житлового будинку по вул. Овражній, 36-а відповідачка під час сварки з позивачкою, нанесла останній тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин шиї та голови, синців в області ока та шиї, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2010 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року звільнена від покарання. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2010 року вирок місцевого суду було скасовано, а відповідачка була звільнена від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, а провадження по справі\~ - закрито. В результаті злочину позивачці була спричинена матеріальна шкода у вигляді витрат на придбання ліків в розмірі 320 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу під час здійснення провадження в кримінальній справі.\~ Крім цього потерпіла зазнала моральних страждань, що виразилися у фізичному болю, нервових стражданнях, порушенні нормального ритму життя внаслідок тривалого амбулаторного лікування, приниженні її людської гідності.\~ Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінює в 4 000 грн. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, а також всі понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на відсутність її вини в скоєному та звертаючи увагу на свою позитивну характеристику, сімейне та матеріальне становище. Заслухавши пояснення сторін та представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а також матеріали кримінальної справи за №1-10/10 по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та медичну картку [PERSON], суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що 20 квітня 2008 року близько 19 години в м. Вознесенську Миколаївської області біля межі між житловими будинками №36 та №36-а по вул. Овражній відповідачка під час сварки з позивачкою, нанесла останній тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин шиї та голови, синців в області ока та шиї, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2010 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року звільнена від покарання. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2010 року було встановлено ті ж обставини, проте вирок місцевого суду було скасовано, а відповідачка була звільнена від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, а провадження по справі\~ - закрито. Вказані обставини не заперечувалися сторонами в судовому засіданні, а також повністю підтверджуються матеріалами справи (а.с. 3-6), матеріалами кримінальної справи за №1-10/10. Вина [PERSON] в скоєному повністю підтверджується цими ж матеріалами, а тому її доводи про протилежне не приймаються судом до уваги. В результаті злочину потерпілій [PERSON] з вини відповідачки була спричинена матеріальна шкода, яка полягає у витратах на лікування (витратах на придбання лікарських засобів) в розмірі 320,70 грн., що повністю підтверджується матеріалами кримінальної справи за №1-10/10 (а.с. 9-10). Суд не приймає до уваги позитивну характеристику, сімейне та матеріальне становище [PERSON], оскільки відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 1166 ЦК України, вказана матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідачки на користь [PERSON] в межах її вимог в повному обсязі. Проте суд не вбачає підстав для стягнення в якості матеріальної шкоди витрат на правову допомогу під час здійснення провадження в кримінальній справі. Такі витрати вважаються витратами, що несуть сторони під час провадження в кримінальній справі та підлягають відшкодовуються в тому ж провадженні відповідно до правил ст. 93 КПК України, а не згідно ст. 1166 ЦК України.\~ Що стосується моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України\~ передбачає право особи, якій завдана моральна шкода, вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та відшкодовується в грошовій, майновій або іншій формі одноразовою виплатою, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що внаслідок злочину позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю внаслідок ушкодження здоровя, повязаних з цим душевних стражданнях. Інші зазначені [PERSON] обставини в підтвердження моральної шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами, а саме: -доводи щодо приниження людської гідності та загострення внаслідок отриманих ушкоджень хронічного захворювання (діабету); -доводи щодо порушенні нормального ритму життя внаслідок тривалого амбулаторного лікування, оскільки з наданої позивачкою медичної документації вбачається те, що остання дійсно знаходиться на амбулаторому лікуванні, проте не в звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, а в звязку з наявною у неї хворобою. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.\~ При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер, ступінь та тривалість моральних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також відсутність будь-яких намагань щодо добровільного відшкодування завданої шкоди зі сторони заподіювача шкоди. Проте суд, не вважає підставою для зменшення розміру й моральної шкоди позитивну характеристику відповідачки, тяжке матеріальне та сімейне становище останньої,\~ оскільки це суперечить вимогам ч. 4 ст. 1193 ЦК України. За такого, суд вважає достатнім відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 300 грн. Відповідно до ст. 79, п. 3 ч. 3 ст. 81, ч.1-3 ст. 88 ЦПК України п. 4 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 №7-93 (зі змінами) з відповідачки (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню судові витрати, а саме: - на користь [PERSON] - витрати на правову допомогу в розмірі 136 грн.; - на користь місцевого бюджету м. Вознесенська державне мито в розмірі 23 грн.; - на користь державного бюджету м. Вознесенська витрати з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи в сумі 41 грн.

Outcome: partial