Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

позивач та його представник просять суд визнати недійсним договір дарування жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, розташований в с. Бурти, вул. Жовтнева, 53, Кагарлицького району Київської області, укладений 28 вересня 2009 року між позивачем та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON], звільнити позивача від сплати судового збору згідно п.18 ст.4 ДКМ України «Про державне мито», згідно ст.. 82 ч. З ЦПК України, витрати, пов'язані із розглядом даної справи покласти на відповідача, посилаючись на те, що позивач, [PERSON], все життя був не одруженим. Ні дружини, ні дітей у нього немає і він все життя проживав сам в будинку за № 53 по вул. Жовтневій в с. Бурти Кагарлицького району, Київської області, який належав йому на праві особистої власності. Оскільки у даний час позивач хворий, немічний, похилого віку, являється інвалідом 2 групи і потребує догляду за ним, то останні роки до нього в будинок почав навідуватися його племінник - відповідач по справі [PERSON]. Він почав йому говорити, що він дійсно вже старий і хворий і потребую стороннього догляду та сторонньої допомоги, то він може це робити, але при тій умові, що позивач перепише на нього свій будинок. Він знав, що відповідач та його родина давно хотіли, щоб його будинок належав йому, але він їм сказав, що будинок буде належати [PERSON] лише за тих умов, якщо [PERSON] буде його доглядати до смерті. Відповідач та він домовилися, що він його буде доглядати до смерті і після його смерті будинок буде належати йому . Потім він сказав відповідачеві, що він ще в 2006 році зробив на нього заповіт і після його смерті будинок все рівно буде його. Але відповідач сказав позивачу, що треба у нотаріуса скласти і підписати новий договір, згідно якого він його буде доглядати і потім йому залишиться його будинок. Він позивачу сказав, що він бере на себе всі клопоти і витрати , а йому лише треба буде підписати у нотаріуса договір. 28.09.2009 року до позивача додому приїхав відповідач і сказав, що все домовлено із нотаріусом. Разом з головою села, його автомобілем, він і відповідач приїхали в Кагарлик і вони вдвох зайшли до нотаріуса, щоб підписати договір. В кабінеті у нотаріуса йому нотаріус нічого не роз'яснив, договір не зачитав, йому читати не дав, а лише показав пальцем, де йому необхідно було розписатися. Він сам погано бачить, не грамотний, являється інвалідом. Він запитав у нотаріуса , чи до його смерті будинок залишається його, нащо він відповів, що «так». Вважаючи, що він підписую договір про його утримання, він його підписав, а приватний нотаріус [PERSON], його посвідчив і зареєстрував. Після підписання договору, відповідач перестав до нього приходити додому навіть провідати, не кажучи що чимось допомогти. Він почав цікавитися, що ж сталося, бо до підписання договору відповідач надоїдав йому своїми відвідинами, а після підписання, ні разу не навідався до нього і навіть не поцікавився, як він живе. 15 червня 2010 року він дізнався, що він підписав не договір, згідно якого відповідач його буде утримувати до смерті, а договір дарування свого будинку за № 53 по вул. Жовтневій в с. Буртах Кагарлицького району Київської області, який належав йому на праві власності і в якому він все життя проживає. Тоді йому стало зрозуміло - чому відповідач перестав його відвідувати. Він страшенно розстроївся, плакав, звернувся до другого свого племінника та до голови села, щоб вони йому допомогли, оскільки він би ніколи не підписав договір дарування свого будинку. Під впливом помилки та обману зі-сторони відповідача він підписав договір дарування. Згідно ст.229 ч. 1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Відповідач виклав йому неправильно фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Відповідач запевнив позивача , що він буде його доглядати до смерті і що саме такий документ він підписує. Його волевиявлення не відповідало справжньому наміру, він вважав, що він підписує договір його довічного утримання, так як і обіцяв йому відповідач. Він діяв під впливом помилки. Згідно ст. 203 ч.3 «волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній його волі», його волевиявлення було направлене на укладання договору, згідно і відповідач доглядав би його до смерті. Позивач б ніколи не підписав би договір дарування свого будинку, оскільки він знаю, що якщо подарував якусь річ, то вона вже не твоя. Позивач в даний час старий і хворий чоловік, йому потрібний сторонній догляд, але відповідач, на думку позивача, нікого не допускає до будинку, свариться і говорить, що будинок його, він що схоче з ним, те й зробить. Позивач попросив, щоб його доглядав другий мій племінник [PERSON], але відповідач виганяє його з будинку і не дозволяє йому доглядати його, чим ставить позивача у край скрутне матеріальне становище. А тому позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Його майновий стан тяжкий, оскільки він отримую невелику пенсію, інших доходів не має, а тому просить суд, згідно ст. 82 ч. З ЦПК України, звільнити позивача від оплати витрат по розгляду справи. Позивач та його представник позовні вимоги позивача підтримують в повному обсязі. Відповідач і його представник подали до суду зустрічний позов та просять суд зобов'язати відповідач [PERSON] не чинити перешкод у користуванні ним житловим будинком № 53 по вул. Жовтневій, с. Бурти , Кагарлицького району, Київської області та надати можливість вільного доступу до приміщень будинку, від сплати державного мита його звільнити на підставі п.18 ст.4 ДКМ України «Про державне мито», посилаючись на те, що 28 вересня 2009 року відповідачем було укладено договір дарування житлового будинку № 53 по вул. Жовтнева , с. Бурти, Кагарлицького району, Київської області, відповідно до якого він став власником зазначеного будинку, прийнявши дарунок (відповідно до п.12 зазначеного договору, підписавши та здійснивши його державну реєстрацію) , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про право власності. Про відповідність зазначеного договору дарування вимогам законодавства, свідчать ті обставини, що відповідач, вчиняючи договір, мав необхідний обсяг дієздатності, його волевиявлення було вільним та свідомим, його форма відповідає вимогам закону, все це підтверджено формою та текстом самого договору з п.1 якого випливає, що «даруватель» розуміючи значення своїх дій добровільно подарував житловий будинок , з п.8 випливає , що цей договір не носить мнимої та удаваної угоди. Таким чином він на правовій та законній підставі набув право власності на зазначений будинок. Що до умов чи то обов'язків по догляду, надані фізичної чи то матеріальної допомоги відповідачу, то їх ніколи вони не обговорювали та будь-яким чином не узгоджували. Про те, виходячи із засад моралі, він продовж всього свого життя, до укладення договору дарування та після, надавав посильну допомогу. Крім того, коли він фізично не міг (специфіка його роботи пов'язана з частими відрядженнями за межі держави), то таку допомогу надавали його батьки. З часу, коли до відповідача у належний йому будинок, вселився [PERSON], який як і він, є племінником відповідача, почались відбуватись не зрозумілі для нього дії зі сторони відповідача. В той час, коли він приходив на подвір'я будинку раптово та негайно будинок закривали з середини, чим спричинялись перешкоди у проникненні до нього. На його прохання відчинити будинок, відповідач не реагував , що змусило його з часом звернутись за допомогою до голови сільської ради та дільничного інспектора міліції, останній спільно з ним теж намагався потрапити до будинку про те це не вдалось. Виходячи з того що він, як власник житлового будинку, обмежений в своєму праві вільно користуватись ним, а відповідачем чинить в цьому перешкоди, він вимушений звернутись із зазначеним позовом до суду. Все викладене підтверджується документами, що додаються та може бути підтверджено показами свідків. Відповідач та його представник позовні вимоги позивача не визнають та просять суд в позові до нього про визнання договору дарування житлового будинку , позивачу, [PERSON] відмовити в повному обсязі. Так, дійсно 28 вересня 2009 року позивачем було укладено договір дарування житлового будинку № 53 по вул. Жовтнева , с. Бурти, Кагарлицького району, Київської області, відповідно до якого він став власником зазначеного будинку, прийнявши дарунок (відповідно до п.12 зазначеного договору підписавши та здійснивши його державну реєстрацію), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про право власності. Про відповідність зазначеного договору дарування вимогам законодавства, свідчать ті обставини, що позивач, вчиняючи договір, мав необхідний обсяг дієздатності, його волевиявлення було вільним та свідомим, форма правочину відповідає вимогам закону. Все це підтверджено формою та текстом самого договору, з п.1 якого випливає, що «даруватель», розуміючи значення своїх дій, добровільно, подарував житловий будинок, а з п.8 випливає, що цей договір не носить мнимої та удаваної угоди. Таким чином він на правовій та законній підставі набув право власності на зазначений будинок. Що до умов, чи то обов'язків по догляду, надані фізичної чи то матеріальної допомоги відповідачу, то їх ніколи вони не обговорювали та будь-яким чином не узгоджували. Посилання позивача одночасно на дві обставини недійсності оспорюваного договору: помилки та введення в оману, не витримує жодної критики. Адже укласти зазначений договір запропонував саме позивач, чудово розуміючи наслідки його укладення. Ним будь-яких пояснень позивачу, що до суті договору їх наслідків не надавалось. Саме це здійснювалось нотаріусом в присутності секретаря, які здійснювали нотаріальне посвідчення зазначеного договору. Мотиви, які спонукали позивача до звернення в суд йому не зрозумілі. Про те припускає, що це не його особиста та виважена позиція, а позиція сторонньої особи, можливо [PERSON] Виходячи з вищенаведено, то будь яких підстав для оскарження чи то визнання недійсним договору дарування не існує. Позивач та його представник позовні вимоги відповідача не визнають та вважають його безпідставним та такий, що не підлягає до задоволення, оскільки не вважають власником будинковолодіння № 53 по вул.. Жовтневій в с. Бурти Кагарлицького району Київської області відповідача, який шляхом помилки був укладення договором дарування. Вислухавши сторони, їх представників, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимогах [PERSON] відмовити повністю, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 вересня 2009 року був укладений договір дарування, згідно якого позивач [PERSON], як Даруватель, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно, подарував, належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Бурти, вул.. Жовтнева, 53 Кагарлицького району Київської області, а відповідач [PERSON], як обдарований прийняв його в дар. Згідно ст.. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно статті 719 передбачено форму договору дарування, згідно якого договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідчення. Згідно копії договору дарування житлового будинку серії ВМК № 370162 від 28.09.2009 року вбачається, що даний договір укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу. У відповідності до статті 210 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно дане домоволодіння зареєстровано комунальним підприємством Київської обласної ради «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації», про що свідчить занесений запис під номером 442 в книзі 2. Позивач та його представник вважають, що даний договір дарування був укладений під впливом помилки, що полягає в неправильному сприйнятті особою фактичних обставин правочину, що вплинуло волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Відповідач виклав позивачу неправильно фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Оскільки на час розгляду справи приватний нотаріус Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] помер, а тому у суду не було можливим його допитати. Свідок [PERSON] пояснила, що вона, в період укладання даного договору, працювала секретарем у приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] Памятає час, коли було укладено даний договір дарування. Процедуру укладання даного договору нотаріусом не було порушено. Перед тим, як укласти даний договір нотаріусом було перевірено дієздатність Даруваталя [PERSON] Окрім того, нотаріус провів бесіду з позивачем про природу договору, який він бажав укласти. Коли було набрано проект даного договору, позивачу було запропоновано його прочитати, що ним було зроблено. Цей факт її сильно здивував. Потім нотаріус запросив позивача та відповідача до себе у кабінет, де ще раз прочитав даний договір. Перепитав у позивача чи зрозумів він про природу даного договору, чи його розуміє. На що позивачем було надано відповідь, що він зрозумів про що йде мова і він бажає заключити даний договір. Під час оформлення договору дарування будинку [PERSON] діяв добровільно і ніхто із сторін договору дарування не заявляли нотаріусу, що [PERSON], відповідач по справі, повинен мати обовязки по забезпеченню гр.. [PERSON], позивача по справі, доглядом, харчуванням, утриманням жилого будинку і присадибної ділянки в належному стані, тобто мати якісь умови, оскільки згідно ст.. 717 ЦК України договір дарування це одна сторона передає другій стороні безоплатно майно у власність. Умов при укладені договору дарування не існує. Її лише бентежить той факт, що коли вже не має в живих даного нотаріуса, то його необхідно паскудити та винуватити у всіх гріхах, так як робить представник позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є племінницею позивача. Позивач дуже важка людина. Він пропонував їй його доглядати, про те вона не була згідна. Вона не змогла б його доглядати, оскільки у неї сімя, а її дядько є людиною неординарна, і вона навряд чи змогла його доглядати. Свідок [PERSON] пояснила, що вона разом із відповідачем та позивачем їздила до нотаріуса. Позивач добровільно їхав до нотаріуса та не заперечував проти цього. Вона вважає, що на даний час на позивача його інший племінник, який в даний час проживає у нього. Сам до цього додуматися міг не міг. Причиною цього може бути той факт, що вони приїхали жити та хочуть залишитися тут проживати. Про той факт, що відповідач має його доглядати мови не йшло. Вона знає, що позивач не дає можливості потрапити до будинку і наказує закривати двері перед відповідачем. Свідок [PERSON] пояснив, що він має у власності квартиру, в якій в даний час проживає його дочка із своєю сімєю, а вони вирішили з дружиною переїхати проживати у Київську область. Проти їх проживання у с. Бурти не заперечував позивач. Будь яких намагань заволодіти будинком, що належить позивачу він не має. Вважає, що відповідач його обманув. Так в дійсності позивач забороняє йому користуватися будинком. Закриває двері. Навіть із працівником міліції вони його не впустили. Відповідач не забороняє позивачу проживати у будинку та ніяких дій стосовно позивача відповідач не робить. [PERSON] Іоносівна пояснила, що позивач попросив її узнати про те, що за договір був укладений між позивачем та відповідачем. Під час виконання даного доручення, нею встановлено, що був укладений договір дарування. Коли вона повідомила про це позивача, то він обурився і попросив її допомогти його скасувати і вона з чоловіком почали собрати документи. Вона переїхали сюди, щоб працювати. Сам позивач запропонував їм проживати і вони погодилися. Сам позивач забороняв відповідачу заходити до будинку і це вимагав робити і їм. Відповідач позивача з будинку не виганяв при ній ніколи. Свідок [PERSON] пояснив, що сам позивач запропонував відповідачу оформити договір. При його укладенні він присутній не був. Вважав, що вони уклали договір довічного утримання, проте юридично не грамотний, тому різницю із договором дарування не бачить. Представник позивача в судовому засіданні хотіла визнати даний договір дарування недійсним з іншої підстави, про судом не може бути це прийнято до уваги, оскільки при розгляді даних категорій справ повинна бути лише одна підстава, оскільки різні підгрунтування та існують різні правові наслідки. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вбачається їх зацікавленість у позитивному вирішенні позовних вимог позивача. Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що в суді не було встановлено, що позивач [PERSON] уклав договір дарування будинку № 53 по вул.. Жовтнева в селі Бурти Кагарлицького району Київської області на імя [PERSON] під впливом помилки і дійсно було встановлено, що [PERSON] добровільно уклав вищевказаний договір дарування будинку № 53 по вул.. Жовтнева в селі Бурти Кагарлицького району Київської області, а тому у задоволенні позовних вимогах позивачу [PERSON] необхідно відмовити. З часу, коли до відповідача у належний позивачу будинок, вселився [PERSON], який як і він, є племінником відповідача, почались відбуватись не зрозумілі для нього дії зі сторони відповідача. В той час, коли відповідач приходив на подвір'я будинку, раптово та негайно будинок закривали з середини, чим спричинялись перешкоди у проникненні до нього. На прохання відповідача відчинити будинок, позивач та інші його мешканці не реагував, що змусило відповідача з часом звернутись за допомогою до голови сільської ради та дільничного інспектора міліції, останній спільно з ним теж намагався потрапити до будинку, про те це не вдалось. Виходячи з того що відповідач, як власник житлового будинку, обмежений в своєму праві вільно користуватись ним, а позивач чинить в цьому перешкоди. Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт заборони позивачем можливості відповідачем користуватися житловим будинком № 53 по вул.. Жовтневій в с. Бурти Кагарлицького району, тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог відповідача [PERSON] та зобов'язує [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] житловим будинком № 53 по вул.. Жовтневій в с. Бурти Кагарлицького району Київської області та можливості вільного доступу до приміщень будинку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved