Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

19.06.2009 року [PERSON] звернулась із позовом, вимоги щодо якого змінено в травні та червні 2010 року згідно поданих заяв. Остаточно [PERSON] просила: зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом демонтажу та вивезення наявних на ній будівель господарського призначення за межі ділянки за власний рахунок; надати місячний строк для виконання демонтажу та вивезення будівель господарського призначення; визнати право власності на частину газопроводу та лінію електропередач, що підведені до її частини будинку та існували при розподілі в натурі будинку між попередніми власниками [PERSON] та [PERSON]; встановити безоплатний, безстроковий сервітут на частину земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON], та знаходиться за адресою: с. Гора Бориспільського району Київської області, вул. Жовтнева, 44, над якою проходять лінії електропередач та під якою проходять лінії газопроводу та водопроводу, що стосується права експлуатації ліній електропередач, газопроводу та водопроводу, що підведені до житлового будинку 44-а по вул. Жовтневій в с. Гора Бориспільського району Київської області, та права на проведення ремонтно-будівельних та профілактичних робіт цих мереж, безперешкодного доступу працівників відповідних організацій, що здійснюють обслуговування та ремонт даних мереж; поділити в натурі горище, що розташоване над квартирами 44-а та 44 будинку по вул. Жовтневій в с. Гора Бориспільського району Київської області між власниками відповідно до їх часток у житловому будинку. В судовому засіданні позивач та її представник змінені позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Представники відповідачки та відповідач проти позову заперечили, окрім поділу горища будинку, зважаючи на відсутність на те законних підстав. Треті особи при вирішенні справи поклались на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення змінених позовних вимог. Так, правовідносини між сторонами врегульовані нормами ЦК України та ЗК України щодо спільної часткової власності та відносин спільного землекористування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, розташованого по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району Київської області, з погосподарськими спорудами. У цьому зв'язку будинок поділений та має дві частини, у [PERSON] вул. Жовтнева, 44, а у [PERSON] вул. Жовтнева, 44-а. До такого висновку суд приходить зважаючи на технічну документацію, інвентаризаційні справи та реєстрацію сторін згідно паспортів громадян України. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №245909, виданого на земельну ділянку площею 0,0498 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Гора Бориспільського району Київської області (а.с. 8 том 1), остання належить на праві власності [PERSON] Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №245906, виданого на земельну ділянку площею 0,0499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Гора Бориспільського району Київської області (а.с. 42 том 1), дана земельна ділянка належить [PERSON] Вказані земельні ділянки є суміжними й на їх території розташоване спірне домоволодіння по вулю. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району, що раніше належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Зазначене підтверджується описами меж земельних ділянок на кадастровому плані земельних ділянок. Вказані акти є законними і у встановленому порядку не оспорені сторонами. Крім того, встановлено, що [PERSON] є власницею 14/25 частини житлового будинку, розташованого по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, на підставі договору дарування від 22.06.2004 року, зареєстрованого за №2-262 та посвідченого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори (а.с. 62 том 1). Раніше вказана частина будинку належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12.12.2000 року №332 (а.с. 63 том 1). Згідно вказаних правовстановлювальних документів при цьому житловому будинку є такі надвірні будівлі та споруди: сарай "Б", льох "Ж", каналізаційна яма "Л", каналізаційна яма "К", льох "В", вбиральня "З", огорожа "N". Також, відповідно до договору дарування від 23.12.2000 року, зареєстрованого за №2897 та посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарував [PERSON] 11/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району Київської області (а.с. 90 том 1). Згідно даного договору здійснювалось дарування наступних надвірних будівель та споруд: сарай "Б", сарай "М", льох "В", льох "Ж", вбиральня "З", каналізаційна яма "Л", та 1/2 огорожі. В судовому засіданні свідок державний нотаріус [PERSON] надала пояснення щодо зміст правочину договору дарування, а позивач [PERSON] визнала, що споруди сарай "Б", сарай "М", льох "В", льох "Ж", вбиральня "З" належать на праві власності [PERSON] згідно вказаного вище договору. Зазначене підтверджується також і довідкою КП Бориспільської районної ради "Бюро технічної інвентаризації" від 20.01.2010 року №1 (а.с. 172 том 1). З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо місця розташування спірних господарських споруд, а саме, що останні знаходяться на території земельної ділянки [PERSON], про що свідчать пояснення сторін, інвентаризаційні справи та абрис меж земельних ділянок (а.с. 8, 25, 42 том 1). Перебування надвірних споруд на земельній ділянці [PERSON] визнала також і [PERSON] Таким чином судом встановлено, що надвірні споруди сарай "Б", сарай "М", льох "В", льох "Ж", вбиральня "З", що належать [PERSON] перебувають на земельній ділянці [PERSON], і останні порушують право останньої вільно користуватися власною земельною ділянкою. Право земельного сервітуту щодо них не оформлено, з цього приводу [PERSON] до суду не зверталась. Також судом встановлено, що [PERSON] намагалась вирішити спірне питання з [PERSON] щодо користування надвірними спорудами або їх викуп, однак вирішити спір не вдалося. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно вимог ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3, 4, 9 ч. 2 зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вказані норми в частині земельного законодавства кореспондуються з положеннями ст. 152 ЗК України. Відповідно до вимог ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб. З цього приводу суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в частині вимог про усунення перешкод у користуванні власною земельною ділянкою та звільнення [PERSON] земельної ділянки позивачки від надвірних забудов (сарай "Б", сарай "М", льох "В", льох "Ж", вбиральня "З") шляхом їх вивезення за межі земельної ділянки [PERSON] При цьому суд вважає за достатнім строк для вивезення таких надвірних споруд та будівель на протязі трьох місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили, зважаючи на матеріал, з якого побудовані останні та складність проведення їх вивезення. Відповідно до вимо г ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно ст. 99 ЗК України встановлені види права земельного сервітуту, серед яких є: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій. Встановлені також і інші земельні сервітути, перелік яких не є вичерпаним. Відповідно до ч.1 ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ст. 101 ЗК України, власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. За змістом ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). В свою чергу, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З цього приводу судом встановлено, що над земельною ділянкою [PERSON] та під нею проходять комунікації до частини будинку, що належить [PERSON] При цьому такі комунікації (лінія електропередачі, водопостачання та газовідведення) існували раніше, до поділу будинку між його співвласниками, про що свідчать технічні проекти та схеми розміщення (а.с. 112-135 том 1). При здійсненні дарування відповідних частин житлового будинку по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району Київської області питання користування комунікаціями не вирішувалось, вони залишалися в спільному користуванні до моменту вирішення справи в суді. Єдине, що до кожної з частин були приєднані самостійні підключення кожного з виду комунікацій, що також підтверджується дослідженою документацією та поясненнями сторін. Зважаючи на вимоги ст. 99 ЗК України, тривалість правовідносин щодо користування земельними ділянками та житловим будинком, а також комунікаціями, які були встановленні до двох частин зазначеного будинку, суд вважає за доцільне та необхідне вимоги [PERSON] в частині встановлення безоплатного та безстрокового земельного сервітуту на частину земельної ділянки [PERSON] загальною площею 0,0499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої в с. Гора Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220883201:01:012:0072, над якою проходять лінії електропередачі, та під якою проходять лінії газопроводу та водопроводу до будинку [PERSON] (с. Гора Бориспільського району Київської області, вул. Жовтнева, 44) задовольнити та встановити його в розмірі достатньому для експлуатації та обслуговування вказаних мереж комунікацій. До такого висновку суд приходить і з того приводу, що для облаштування додаткових мереж комунікацій необхідно витрачання додаткових коштів з боку [PERSON] та не узгоджується з рівністю частин будинковолодіння, що було подаровано сторонам [PERSON] та [PERSON], та тим, що вказані комунікації існували до дарування будинку сторонам у справі. При цьому встановлення сервітуту з боку земельної ділянки [PERSON] не чинить перешкод у користуванні земельною ділянкою останньої, оскільки таке саме обслуговування комунікаційних мереж необхідне і для мереж [PERSON], які, в більшості випадків, збігаються з місцем розташування комунікацій електропостачання, водопостачання та газопостачання до частини будинку [PERSON] В той же час, у суду відсутні законні підстави для визнання за [PERSON] права власності на частину комунікацій водопостачання, електропостачання та газопостачання, що підходять до частини будинку по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району, що належить на праві власності [PERSON] Так, зазначені комунікації є власністю відповідної постачальної організації чи житлово-комунального підприємства, і визнання права на них за фізичної особою, яка не має відповідної ліцензії чи дозволу на ведення відповідного виду діяльності (водопостачання, газопостачання та електропостачання тощо), - діючим законодавством не передбачено. Тому у задоволенні зазначеної частини вимог [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю. Розв'язуючи вимоги позову [PERSON] щодо виділення в користування горища спірного будинку, суд вважає за можливе зазначені вимоги задовольнити та встановити розподіл горища в натурі для його використання, зважаючи на позицію [PERSON], наявність рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради від 30.12.2009 року №344 на користь [PERSON] про дозвіл на переобладнання горища (а.с. 196 том 1), а також те, що на момент розгляду справи в суді, зазначене горище не зареєстровано на праві власності за жодною із сторін (а.с. 172 том 1), однак згідно законодавства відноситься до допоміжних приміщень будинку. З цього приводу суд вважає за доцільне провести межу по горищу між сторонами по лінії поділу переданих у власність сторонам частин будинку по вул. Жовтнева, 44 в с. Гора Бориспільського району, а саме: по стіні, що розмежовує кімнати 2-4 та 2-3 зі сторони [PERSON] й кімнати 1-5, 1-6 та 1-7 зі сторони [PERSON] До того ж такі частини слід виділити їм у користування. Зважаючи на встановлені судом обставини та наведені норми законодавства, суд вважає, що саме таке рішення буде правильним та відповідати інтересам сторін у справі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід визначити пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, та стягнути їх з відповідача на користь позивача, а в іншій частин віднести на користь позивачки, яка сплатила їх при зверненні до суду. При визначенні розміру правової допомоги, суд, виходить з граничних розмірів витрат, встановлених Кабінетом Міністрів України, та зважаючи на час, який приймав участь у справі адвокат, а також вчинені ним процесуальні документи, приходить до висновку про часткову їх обґрунтованість на суму 1500 грн., що і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. В іншій частині такі витрати є недоведеними. На підставі викладеного та

Outcome: partial