Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

9 липня 2010 року [PERSON] подала позов до [PERSON], в якому зазначила, що з 22 липня 2006 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], народженого 2 жовтня 2006 року. У січні 2010 року вони з відповідачем припинили подружні відносини, спільне проживання та ведення домашнього господарства і вирішили шлюб розірвати. З того часу [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання сина та ухиляється від виконання своїх обов»язків по його вихованню. Де працює відповідач їй не відомо, але постійний доход у нього є. На підставі наведеного [PERSON] просила розірвати їхній шлюб з [PERSON] та стягнути з нього на її користь аліменти на сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів заперечень не мав. Проте з урахуванням того, що він має постійне місце роботи та дохід, аліменти просив стягнути в розмірі 1/4 частини його заробітку, а не в твердій грошовій сумі 1000 грн., яку він сплачувати неспроможний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням.наступного. Відповідно з ч.2 ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка в судовому засіданні підтримала позов в частині розірвання шлюбу, а відповідач його в цій частині визнав повністю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Постановляючи рішення в частині стягнення аліментів на малолітню дитину, суд виходить з того, що ст.180 СК України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття, а також те, що кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину, за змістом ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст..184 СК України. Згідно з ч.І ст.184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вимога позивачки [PERSON] про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн. ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні з прив»язкою до положень ч.1 ст.184 СК України ніяк не аргументована. З пояснень відповідача [PERSON] та довідки, виданої приватним підприємством «Петролайн-2009» 5.08.2010 року за №050801 слідує, що відповідач [PERSON] з квітня 2009 року має постійне місце роботи, а також постійний, регулярний заробіток, який отримує і грошовому вираженні. Розмір його середньомісячного заробітку за період з лютого по липень 2010 року склав 882 грн. 50 коп.. Тому з урахуванням вищенаведеного суд кошти на утримання сина сторін присуджує у розмір Уа частини доходу його батька. На підставі ст. ст. 112 ч.2,182 ч.2, 183 ч.І,184 СК України,

Outcome: partial