Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить розділити спільне сумісне майно, що складається з будинку з надвірними будівлями за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Гоголя, 41, та земельної ділянки розміром 0,12 га, на якій знаходиться вказаний будинок, виділивши йому та відповідачці [PERSON] по ? частині майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з відповідачкою [PERSON] з 29.01.2005 року по 04.10.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули зазначені вище будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. В добровільному порядку вони не можуть досягти згоди щодо поділу спільного сумісного майна, а тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили розділити домоволодіння та земельну ділянку порівну. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в суді позов визнала частково в частині поділу будинку, заперечивши проти поділу земельної ділянки, посилаючись на те, що вона набула право власності на земельну ділянку шляхом використання особистого права приватизації вже після припинення фактичних шлюбних відносин. Представник відповідача ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» [PERSON] до суду не з явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить слухати справу у свою відсутність на підставі наявних документів і пояснень в матеріалах справи. Третя особа Гірська сільська рада свого представника до суду не направила, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заяви про слухання справи у відсутність свого представника не надала. Суд ухвалив слухати справу у відсутність представника відповідача ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та представника третьої особи Гірської сільської ради. Суд, заслухавши позивача, відповідачку [PERSON] та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 29.01.2005 року по 04.10.2007 року, що вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2007 року відповідачка [PERSON] придбала домоволодіння № 41 по вул. Гоголя в с. Гора Бориспільського району Київської області. А відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03.09.2007 року на підставі рішення Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 06.04.2007 року № 291-6-У, відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,12 га в с. Гора Бориспільського району Київської області для будівництва і обслуговування жилого будинку. Дане майно було придбане позивачем та відповідачкою [PERSON] під час перебування в шлюбі, а тому є спільним сумісним майном подружжя в розумінні ст.60 СК України. Як зазначено в ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд критично оцінює посилання відповідачки [PERSON] та її представника на те, що спірна земельна ділянка була набута шляхом приватизації вже після фактичного припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а тому вона не є спільною сумісною власністю, так як відповідачка [PERSON] та її представник в порушення ст.60 ЦПК України не надали докази, які б це підтвердили. Також судом критично оцінюється посилання відповідачки [PERSON] та її представника на те, що спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю, оскільки вона була придбана [PERSON] шляхом використання свого особистого права на приватизацію з наступних підстав. В п.18-2 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Разом з тим, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що майно було придбане позивачем та відповідачкою [PERSON] під час перебування в шлюбі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме розділити майно між ними в рівних частках. З відповідачки [PERSON] на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп., сплачені останнім при подачі позову. В звязку з вищевикладеним, на підставі п.18-2 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»; ст.ст.60, 70 ч.1 ЦК України,

Outcome: approved