Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

05 березня 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належному йому на праві власності гаражем № 1 в автогаражному кооперативі «Прогрес», розташованому по провулку Транспортному, 5-а в місті Миколаєві, шляхом знесення самочинно побудованих камяних гаражів № 218 та № 219 в тому ж автогаражному кооперативі, а також відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000 грн., мотивуючи тим, що вказані гаражі, які відповідач загородив металевим парканом, створюють перешкоди в користуванні його гаражем. Крім того, спірні гаражі побудовані без отримання відповідних дозволів, з порушенням архітектурних та санітарних норм. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, додатково вказав, що його права порушуються фактично з 2001 року. Не заперечував, що на даний час не є членом АГК і ніяких договорів по обслуговуванню свого гаражу з кооперативом не укладав, оскільки вважає це недоцільним. Питання про виключення з АГК оскаржує в суді. Відповідач позивні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вказав, що гараж № 218 на підставі договору купівлі-продажу належить на праві власності іншій особі. Що стосується гаражу № 219,то відповідачу він також на праві власності не належить, а лише знаходиться в користуванні. Вважає, що підставою для звернення до суду є його неприязні стосунки з позивачем. Представник третьої особи автогаражного кооперативу «Прогрес» позов також не визнав і просив відмовити в його задоволені у звязку з пропуском строку позовної давності, а також з підстав, що позивач не є членом кооперативу і відмовляється укласти будь-який договір з кооперативом з питання обслуговування свого гаражу. Крім того, позивач письмово надавав свою згоду на встановлення і будівництво спірних гаражів. Заслухав сторони, оглянувши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач, на підставі свідоцтва про право особистої власності на гараж від 17.01.1995 року, є власником гаражу № 1 в автогаражному кооперативі «Прогрес», розташованому по провулку Транспортному, 5-а в м. Миколаєві, яке він отримав як член АГК. Рішенням АГК від 30.11.2008 року позивача виключено з членів кооперативу. В свою чергу, відповідач [PERSON], ставши членом автогаражного кооперативу, почав користуватися металевими гаражами № 218 та № 219, які розташовані навпроти гаражу № 1. На підставі Рішення Миколаївської міської ради від 23 травня 2001 року № 30/16 та згідно Державного [PERSON] на право постійного користування землею № 446 від 21.09.2001 року автогаражному кооперативу «Прогрес» було надано в постійне користування для обслуговування гаражів по пров. Транспортному, 5-а земельну ділянку площею 1,0676 га. Рішенням правління кооперативу 05 листопада 2001 року (протокол № 6) відповідачу [PERSON] було дозволено будівництво капітального гаражу розміром 7,0 х 3,50 м на місці металевого. У ході проведеної перевірки прокуратурою Заводського району м. Миколаєві (лист від 17.04.2009 року) було встановлено, що за наслідками розгляду клопотання від автогаражного кооперативу «Прогрес» від 27.05.2002 року, яке надійшло до міськвиконкому за вх. № 4246/05-13-09, заступником головного архітектора міста [PERSON] було видано погодження, яким узгоджено розміщення капітального гаражу замість металевого гр. [PERSON] на території АГК «Прогрес» по пров. Транспортному, 5-а ( № 17-1467 від 21.06.2002 року). Не погодившись з вищевказаним, позивач став звертатися зі скаргами до Голови Правління АГК, в різні державні установи та організації, а в подальшому звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 27.02.2010 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2010 року № 44 відповідач став власником гаражу № 218 в АГК «Прогрес». Згідно договору купівлі-продажу від 04 березня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 155, гараж № 218 був проданий відповідачем гр. [PERSON]. З пояснень відповідача вказаний договір на реєстрацію в ММБТІ наданий ще не був, що підтверджується і відповідною довідкою від 28.09.2010 р. № 2197. Далі, як вбачається із довідки АГК «Прогрес» № 002 від 10.02.2009 року, металевий гараж № 219, відповідно списку узгодження Заводського райвиконкому від 22 червня 2004 року «Про включення гаражів в гаражні кооперативи по будівництву і експлуатації індивідуальних гаражів» та заяви відповідача [PERSON], був переданий останньому в користування як члену АГК. В подальшому, відповідач, з узгодженням та дозволу правління АГК, яке ніхто не відміняв і не визнавав незаконним, зробив перепланування та перебудову гаражу № 219, який на даний час згідно Технічного Звіту обстеження і оцінки технічного стану обєкту за 02 вересня 2010 рік по несучій спроможності та придатності до подальшої експлуатації несучі елементи гаражу знаходяться в задовільному стані, а саме по конструктивним елементам та будівля в цілому. Згідно Статуту автогаражного кооперативу «Прогрес» п.1.9 усі споруди, побудовані кооперативом, належать кооперативу на праві кооперативної власності. Приватизований гаражний бокс є власністю члена кооперативу і може бути проданий, переданий, дарований і т. і. з відома правління кооперативу, після повного розрахунку з кооперативом. п.1.10 Статуту передбачено, що контроль над будівництвом і експлуатацією споруд кооперативу здійснюється правлінням кооперативу. Згідно п.3.2 член кооперативу повинен використовувати бокс по призначенню, не спричиняючи шкоди сусідам. Вимоги про відшкодування позивачу будь-якої шкоди при експлуатації відповідачем гаражу № 219 в суді не заявлялись. Що стосується вимог заявлених до відповідача про усунення перешкод в користуванні позивача своїм гаражем, в частині неможливості проїзду чи заїзду, то суд вважає, що ці вимоги повинні вирішуватися з іншою особою відповідачем, а саме з автогаражним кооперативом, притягти якого до участі у справі в якості відповідача позивач категорично відмовився, вважаючи, що належним відповідачем по справі є тільки відповідач [PERSON] Також, у ході розгляду справи позивач неодноразово категорично відмовлявся притягти до участі у справі нового власника гаражу № 218 [PERSON], посилаючись на те, що не має до нього будь-яких претензій, а коли вже в подальшому заявив, то лише з підстав, що йому треба взнати яким чином був укладений договір та його оглянути (копія договору купівлі-продажу гаражу № 218 була надана відповідачем і оглянута в судовому засіданні усіма учасниками процесу). Крім того, у якості кого повинен бути притягнутим до участі у справі [PERSON] позивач вказати відмовився, вимог ніяких так і не заявив, остаточно просив зобовязати тільки одного відповідача знести гараж № 218, хоча він на даний час і належить іншій особі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням викладеного, суд вважає, що суду не надано доказів того, що саме відповідач обмежує чи створює неможливим користування позивачем своїм гаражем та завдає останньому моральної шкоди, тому суд не вбачає законних підстав для зобовязання саме відповідача знести спірні гаражі.

Outcome: dismissed