Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Ксіл-Україна» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки. Позовні вимоги обґрунтовував наступним. 16.10.2006 р. позивач уклав трудовий договір з ТОВ "Ксіл Україна", за яким був призначений на посаду регіонального торговельного представника ТОВ "Ксіл-Україна" в м. Харкові. Оскільки місцем постійного мешкання позивача є м. Харків, заробітну плату та премію він отримував шляхом банківських переказів, виплата якої здійснювалася в період з 16.10.2006 р. по 31.05.2007 р. В серпні 2007 року директор підприємства ТОВ "Ксіл-Україна" повідомила [PERSON] в телефонній бесіді, що він звільнений з вищезазначеної посади. 15.02.2008 року поштою позивач отримав лист від ТОВ "Ксіл-Україна" з наказом №15/07 К від 20.07.2007 р. про його звільнення з ініціативи роботодавця за п.3 ст.40 КЗпП України, підставою якого було систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, відсутності на роботі з 16.07.2007 р. по 20.07.2007 р. без поважних причин. Позивач стверджує, що до нього не застосовувалися дисциплінарне або громадське стягнення, оскільки він не здійснював порушення трудової дисципліни, письмових пояснень роботодавцеві з приводу уявного порушення трудової дисципліни він не надавав, а також не був ознайомлений з відповідним наказом про застосування дисциплінарного стягнення. Просив поновити його на роботі на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та грошову компенсацію за невикористані відпустки. ТОВ "Ксіл-Україна" звернулося до [PERSON] із зустрічним позовом про стягнення заборгованості по відрядженням. В судовому засіданні [PERSON] доводи своєї позовної заяви підтримав. Проси позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував. При цьому пояснив, що трудову дисципліну не порушував, з наказами про винесення йому догани він ознайомлений не був. Вважав своє звільнення незаконним. Також зазначав, що у відрядженнях не перебував, кошти на ці відрядження не отримував. Представник ТОВ "Ксіл-Україна" [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] заперечувала, просила в задоволенні його позову відмовити з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги та зустрічний позов задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу про призначення від 11.10.2006 року № 17/06К [PERSON] призначений на посаду регіонального торгівельного представника ТОВ "Ксіл-Україна" (а.с.84). Наказом №15/07 від 20 липня 2007 року [PERSON] звільнений з посади регіонального торгівельного представника ТОВ "Ксіл-Україна" за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, відсутність на роботі з 16.07.2007 року по 20.07.2007 року згідно п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.59). Відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Представником відповідача ТОВ "Ксіл-Україна" не надано доказів ознайомлення позивача про накладання на нього дисциплінарних стягнень. Також представником відповідача не доведено, у чому конкретно проявилися порушення, які стали приводом до звільнення [PERSON] За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не додержані передбачені Кодексом законів про працю України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, отже звільнення [PERSON] на підставі п.3 ст.40 КЗпП не може бути визнано законним. В той же час, відповідно до ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] отримав копію наказу про звільнення 15.02.2008 року. З позовом до суду [PERSON] звернувся 18.04.2008 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Клопотання про поновлення строку, встановленого ст.233 Кодексу законів про працю України позивач не заявляв, але надав суду копії своїх звернень до прокуратури, а також відповідей на ці звернення. Звернення позивача до прокуратури не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки такі звернення не перешкоджали позивачу звернутися до суду із позовом. Крім того, органами прокуратури [PERSON] був розяснений порядок та строки звернення з позовом про вирішення трудового спору (а.с. 139-149). Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для поновлення строку, встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Представником відповідача в судовому засіданні не надано доказів ознайомлення [PERSON] з наказом про відрядження, не доведено отримання останнім грошей. Надані акти (а.с. 58,60) та копії рахунків (а.с. 54, 56,57, 61, 62 ) судом до уваги не приймаються, оскільки ці документи є незавіреними копіями, оригіналів суду не надано. Таким чином, зустрічна позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed