Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області про визнання неправомірною відмови у виплаті одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоровю у розмірах, встановлених законом та про стягнення недоотриманої одноразової допомоги. В обґрунтування позову позивач вказав, що 14 квітня 2010 року, згідно акту огляду Донецької обласної радіологічної медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена I (перша) група інвалідності, пов'язана з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст. 48 Закону України №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року з подальшими змінами та доповненнями йому передбачена грошова компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю. Ст. 48. передбачає компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідність яких настала внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується у наступних розмірах інваліди І групи - 60 мінімальних заробітних плат; інваліди II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інваліди III групи - 30 мінімальних заробітних плат. Йому як інваліду I групи повинна бути сплачена компенсація у розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Він звертався до відповідача з заявою, в якій просив сплатити йому суму одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, після встановлення групи інвалідності. Однак, йому безпідставно було відмовлено провести виплату одноразової компенсації, тому позивач у судовому порядку просить визнати неправомірною відмову у виплаті одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоровю у розмірах, встановлених законом та зобов»язати виплатити йому недоотриману суму одноразової допомоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги і просить задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у запереченнях на позов у письмовій формі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно посвідчення серії А №149225 С позивач є особою, яка має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 5). 14 квітня 2010 року, згідно акту огляду Донецької обласної радіологічної медико-соціальної експертної комісії позивачу було встановлена I (перша) група інвалідності, пов'язана з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Обласної МСЕК №159052 на а.с.8 та посвідченням серія А № 149225 С на а.с. 5. Відповідно до ст. 48 Закону України №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року «Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з подальшими змінами та доповненнями позивачу передбачена грошова компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю. Ст. 48. передбачає компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю, особам стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідність яких настала внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується у наступних розмірах: інваліди І групи - 60 мінімальних заробітних плат; інваліди II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інваліди III групи - 30 мінімальних заробітних плат. Таким чином, як інваліду I групи позивачу у справі повинна бути сплачена компенсація у розмірі 60 мінімальних заробітних плат . Відповідно до ч. 2 ст. 19 [PERSON] України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, та у межах повноважень та у спосіб що передбачені [PERSON] та законом України. Відповідно до ст. 22 [PERSON] України, яка є нормою прямої дії, при прийнятті нових Законів або внесення змін до чинних Законів не допускається звуження змісту та обсягу діючих прав та свобод. Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №3017-111 від 05.10.2000 року розділ 1 ст. 1 п.1 - державні соціальні гарантії, встановлені законом мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги розміру інших видів соціальної допомоги та виплат встановлених Законом України, та іншими нормативними актами, забезпечують рівень життя не нижче прожиткового мінімуму. Ст. 2. Основні державні соціальні гарантії і порядок визначення їх розмірів визначається Законами з метою забезпечення Конституційного права громадян на достойний рівень життя. Відповідно ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні гарантії» чітко визначено, що «... виключно законам визначається розмір мінімальної заробітної плати». Згідно зі ст. 75 [PERSON] України «Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України». Таким чином розмір мінімальної заробітної плати визначається Верховною Радою України, а не Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 1996 року. Відповідно зі ст. 8 [PERSON] України, в Україні визначається і діє принцип Верховенства Права. [PERSON] України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати нормам [PERSON] України. [PERSON] України є нормами прямої дії. Відповідно до п. 4 ст. 4 Цивільного Кодексу України, якщо Постанова Кабміну суперечить цьому Кодексу чи іншим Законам України застосовуються відповідні положення цього Кодексу чи інших Законів України. Відповідно до ст. 8 Кодексу Адміністративного судочинства України судами при розгляді адміністративних справ застосовується верховенство права. В Постанові Верховної Ради України №1756-4 від 04.06.2004 року зазначено, що «Не виконуються вимоги ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» про підвищення розмірів доплат, пенсій та компенсацій у відповідності зі зміною вартості життя, та збільшення мінімальної заробітної плати. Ряд нормативних актів Кабінету Міністрів України не відповідає вимогам Закону, внаслідок чого розміри отриманих постраждалими пільг та компенсацій значно менше встановлених законодавчими актами». Механізм використання, обліку, звітності за використанням коштів державного бюджету для виконання програм пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Порядок використання коштів державного бюджету на виконання цих програм затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №9361 від 20.09.2005 року. Згідно з п. 2 цього Порядку визначаються розпорядники коштів- Міністерство праці та соціальної політики, Головні Управління праці та соціального захисту населення, Управління праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій. 03 серпня 2010 року позивач звертався до відповідача з проханням сплатити йому суму одноразової допомоги (а.с.9). Відповідач своїм листом від 04 серпня 2010 року відмовив позивачу у виплаті вказаної суми (а.с. 10). Відмову у виплаті позивачу у справі компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю суд вважає необґрунтованою та противоправною, такою, що порушує чинне законодавство України. Таким чином, необхідно визнати дії відповідача протиправними, щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової компенсації за шкоду заподіяну здоровю відносно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і зобов»язати сплатити недоотриману суму одноразової допомоги в розмірі 60 мінімальних заробітних плат. На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»,

Outcome: approved