Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь вартість будівельних матеріалів, витрачених на будівництво теплички та огорожі в сумі 3\~282 грн. 65 коп., моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 2\~150 грн. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що він разом зі своєю дружиною [PERSON] з 1989 року проживають за адресою: [INFO], б. 53 кв. 1. Його квартира знаходиться на першому поверсі будинку і для більш комфортного проживання, для естетичного задоволення, а також для того щоб його сусіди [PERSON] не ставили автомобілі, які вони ремонтують під його вікнами він 15 травня 2008 року звернувся до начальника КВЖРЕП Красногвардійського району м. Дніпропетровська із заявою № 155 про надання йому узгодження на дозвіл поставити огорожу, вироблену із сітки «рабиця» напроти своїх вікон, розміром 3м х 5м, на що отримав дозвіл, тобто начальник КВЖРЕП Красногвардійського району м. Дніпропетровська [PERSON] на заяві власноруч написав, що не заперечує і поставив печатку КВЖРЕП, також свій підпис поставив майстер дільниці. Отже маючи всі законні підстави на монтаж огородження він придбав будівельні матеріали: залізні труби, арматуру, залізні прути, залізний куток, сітку «рабиця» та замок. Загальна вартість придбаних матеріалів складає 3\~282 грн. 65 коп., що підтверджується відповідним товарним чеком № 79 від 11.06.2007 року. Після того як була побудована огорожа його дружина висадила квіти та зелену траву, але ж це заважало відповідачам. 10 жовтня 2004 року [PERSON], що мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, б. 53 кв. 1а передав йому в безоплатне користування сарай, що знаходиться поряд із його сараєм, проте відповідачі і там стали ставити свої авто, чим створювали йому труднощі в користуванні сараями, через що він не мав доступу до продуктів харчування та інших речей, що там зберігалися. Крім того, біля його сараю знаходиться каналізаційний люк, а через автомобілі, що ставили відповідачі, слюсарі-сантехніки не мали доступу до ремонтних робіт в каналізаційній системі. На його неодноразові прохання не ставити автомобілі під його вікнами та біля його сараїв відповідачі не реагували. Тому, щоб уникнути таких незручностей та неприємностей він вирішив побудувати перед сараями тепличку для вирощування овочем, оскільки вони з дружиною отримують невелику пенсію, якої ледь вистачає на проживання. Він придбав всі необхідні матеріали, а саме: залізні труби, арматуру, кругляк і власноруч побудував тепличку. Вартість будівельних матеріалів складає 2\~711 грн. 00 коп. Після цього відповідачі стали йому та його дружині погрожувати, що якщо він не розбере тепличку вони власноруч її самі розберуть. 04 жовтня 2007 року о 09 год. 20 хвл. коли його не було вдома відповідач [PERSON] почав плоскогубцями прибирати сітку «рабіца» з огорожі, потім підійшов відповідач [PERSON] із кувалдою та почав вибивати із ґрунту залізні труби, а потім відповідачка [PERSON] почала їм допомагати і стала розбирати огорожу. Так вони розібрали огорожу і теплицю, все на що він витрачав власні заощадження та власну працю для полегшення та покращення свого життя. Всі будівельні матеріали відповідачі викинули. Крім того позивач зазначив, що діями відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку зі знищенням його майна, а також на цьому місті валяються ржаві старі труби, які принесли відповідачі, а квіти і трава витоптані і зараз там гола земля, через що він дуже страждає та переживає, став погано себе відчувати, порушився його сон, погіршився стан здоровя його дружини. Моральну шкоду він оцінює в 5\~000 грн. та вважає, що це саме компенсує його працю витраченою на спорудження огорожі та теплички, та відновить його душевний спокій. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Також суду пояснив, що будинок належить заводу Петровського. Начальник КВЖРЕП дозволив поставити огорожу і він приблизно 1999 -2000 році поставив огорожу, а тепличку він зробив трохи раніше та став вирощувати огірки та інші овочі. Огорожа була приблизно 10 метрів та зроблена з сітки «рабіца», яку він натягнув на стовпчики у кількості 8 штук і поставив хвіртку. Каркас теплиці виготовлений з труб та арматури. Відповідачі поламали огорожу і тепличку. Сітку «рабиця», труби, уголки йому надали приблизно в 1989 році в колгоспі замість грошей по бартеру, і весь час він їх зберігав у сараї. Проте, він не памятає які будівельні матеріали він придбав в 2007 році. Сітку «рабиця», труби він здав на металобрухт і не памятає скільки грошей він за це отримав. Також зазначив, що після цього він нічого не будував. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, представника позивача, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1997 року на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно договору про участь і витратах на утримання будинку та прибудинкової території № 1841 від 31 березня 1997 року власником будинку є АП ДМЗ ім. Петровського і відповідно до договору власник будинку забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримує прибудинкову територію. З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що після отримання дозволу від начальника КВ ЖРЕП Красногвардійського району м. Дніпропетровська він почав будувати огорожу приблизно 1999 - 2000 році, а тепличку він побудував трохи раніше, проте дані ствердження протирічать матеріалам справи, оскільки по-перше: до власника житлового будинку, тобто до АП ДМЗ ім. Петровського позивач з даною заявою не звертався, а по-друге, з заявою до начальника КВ ЖРЕП Красногвардійського району м. Дніпропетровська він звернувся лише 15 серпня 2008 року (а.с.9), тобто вже після того, як позивачем було побудована огорожа та теплиця. Крім того, суд критично відноситься до стверджень позивача про те, що ним було витрачено на будівельні роботи 3\~282 грн. 65 коп., які підтверджується товарним чеком № 79 від 11 червня 2007 року, оскільки самим позивачем у судовому засіданні це було спростовано і пояснено, що: «сітку «рабиця», труби, уголки йому надали приблизно в 1989 році в колгоспі замість грошей по бартеру», тому суд вважає, що даний товарний чек не є належним доказом по справі. Тим більш, позивач в судовому засіданні, а також свідок [PERSON] пояснили суду, що в 2007 році та в подальшому вони нічого не будували. З пояснень позивача та свідка також вбачається, що сітку «рабиця», труби позивач здав на металобрухт, тобто йому були повернуті затрачені ним коштів, суму яких встановити неможливо, у звязку з тим, що позивач не памятає яка саме сума йому була повернута за реалізацію будівельних матеріалів. Також свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що матеріалі з яких було побудовано теплицю та огорожу ними були здані на металобрухт і їм повернули за них кошти, в якому розмірі вона теж не памятає. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 5000 грн., то вони також задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні позивачем не доведено факт спричення моральної шкоди, а тому в даній частині вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується вимог відповідача щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу в сумі 2 150 грн., то вони задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач по справі уклав з [PERSON] (адвокат) договір про надання юридичних послуг (а.с. 17). Згідно товарного чеку № 005 від 16 березня 2009 року (а.с. 18) вбачається, що сплачено 2150 грн. за надання юридичних послуг. Проте, вище вказані документи не являються документальним підтвердженням сплати витрат на правову допомогу, оскільки з них не вбачається ким і коли була проведена сплата витрат на правову допомогу та взагалі чи була здійснена оплата. Отже, для того, щоб суд присудив витрати на користь першої сторони, вона повинна документально їх підтвердити. Таким підтвердженням може бути укладений в письмовій формі договір на надання правової допомоги. Оскільки такий договір було укладено, проте в ньому необхідно було зазначити, по якій саме справі надаватиметься правова допомога, хто виступає позивачем а хто відповідачем у даній справі. Особа, якій надається правова допомога, повинна підписати акт прийому-передачі наданих послуг, який складається адвокатом чи фахівцем в галузі права (які можуть виступати самостійно чи від імені адвокатського об'єднання або юридичної фірми). Після підписання акта приймання-передачі сторона повинна сплатити кошти за надані послуги і пред'явити всі ці документи в суді. Крім того, відшкодовуються судові витрати у випадку задоволення позову. Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь судового збору в сумі 82 грн. 82 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., то вони також задоволенню не підлягають, оскільки згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed