Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-24 00:00:00

В серпні 2009 року позивач [PERSON] пред'явив та в жовтні 2009 року уточнив цивільний позов до [PERSON] про усунення останнього від спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, як особу, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік і хворобу була в безпорадному стані, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2009 року, виданого Другою Рівненською державною нотаріальною конторою № [NUMBER] на ім'я [PERSON] у цьому ж зв'язку. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 1995 року (після смерті сина) [PERSON] втратила зв'язки з відповідачем, котрий її не провідував, майже з нею не спілкувався; стан здоров'я [PERSON] погіршився, через похилий вік вона потребувала догляду та матеріальної допомоги; [PERSON] перебувала на обліку в Рівненському обласному центрі психічного здоров'я населення, потребувала постійного нагляду і догляду; відповідач [PERSON] від допомоги бабусі відсторонився, не провідував бабусю і ухилявся від надання допомоги. Тому просив усунути [PERSON] від спадщини і, як наслідок - скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом. Письмових заперечень відповідача на позовну заяву суду надано не було. Позивач та представник позивача [PERSON] повністю підтримали уточнені позовні вимоги в суді. Додатково пояснили, що згідно довідки ЦПЗН в Рівненській області [PERSON] тривалий час перебувала на обліку в зв'язку з тяжким психічним захворюванням. Допитані в суді свідки підтвердили факти частих випадків втрати нею свідомості і пам'яті, у зв'язку із чим родичі обговорювали питання постійного нагляду над [PERSON], так як втративши свідомість вона могла впасти і причинити тим самим шкоду власному здоров'ю. Також допитані їх свідки підтвердили, що відповідач за бабусею не доглядав зовсім, вони його ніколи в баби не бачили. Покази свідків відповідача в цій частині вважають суперечними. Ухилення від надання допомоги фактично підтвердив відповідач своїми поясненнями в тій частині, що про хворобу бабусі він дізнався вже після її поховання, проявів хвороби при житті не бачив. Позовні вимоги вважають доведеними дослідженими в справі доказами. Просять задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважають їх безпідставними і надуманими, оскільки передбачених ст. 1224 ЦК України підстав для задоволення такого позову не доведено. Пояснили, що [PERSON] в останній період свого життя не перебувала в безпорадному стані та не потребувала обов'язкового стороннього догляду, хоч і хворіла на епілепсію протягом багатьох років проте самостійно себе повністю обслуговувала. Крім того, відповідач [PERSON] не ухилявся від допомоги спадкодавцю, з бабусею мав дружні стосунки та по мірі потреби надавав необхідну допомогу, зокрема провідував. Крім того, надавала допомогу його матір, яка була в добрих стосунках із [PERSON] Самостійного прибутку відповідач не мав, в тому числі після досягнення ним повноліття [INFO] року. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник третьої особи, Другої рівненської державної нотаріальної контори, вважає позов таким, що до задоволення не підлягає за відсутністю передбачених чинним законодавством підстав. Пояснила, що відповідачу на законних підставах видані три свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті його бабусі [PERSON], померлої [INFO] року, які видані згідно чинного законодавства в порядку ст.ст. 1258,1266,1241,1245 ЦК України, всі передбачені для цього законні підстави були, всі необхідні документи для цього були надані на вказане свідоцтвами не охоплене заповітом майно спадкодавця. Інших спадкоємців першої черги чи осіб, які б мали право спадкувати в порядку ст. 1241 ЦК України не встановлено. Оскільки позивач, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є спадкоємцем другої черги, то він був повідомлений листом нотаріуса про відсутність права на спадкування. В суді позивач підтвердив, що такий лист отримав, проте жодних заперечень щодо видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу в нотаріальну контору не надав. Вважає, з огляду на досліджені в суді докази, що законних підстав для усунення відповідача від спадкування не встановлено, факту свідомого ухилення відповідача від виконання обов'язку по утриманню спадкодавця не доведено, за відсутністю необхідності такого утримання для існування спадкодавця, яка самостійно могла забезпечувати умови свого життя. З урахуванням встановлених обставин на підставі досліджених доказів, п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Оцінюючи позовні вимоги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, досліджені надані в справі докази, в тому числі показання свідків позивача [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідків відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та допитаної в якості свідка дільничного лікаря психіатра [PERSON], встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення за таких підстав. На підставі пояснень обох сторін та досліджених доказів, а саме наданих сторонами правовстановлюючих документів та спадкової справи №139/09/02-14 до майна померлої [INFO] року [PERSON], відкритої Другою рівненською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] від 04.03.2009 року за р.№324 та з наступною заявою [PERSON] від 30.04.2009 року за р. № 139, я якій мають місце копії свідоцтв про народження і про смерть сина спадкодавця [PERSON], свідоцтво про народження відповідача, стверджується, що відповідач [PERSON] є онуком спадкодавця і спадкоємцем першої черги за представленням, своєчасно прийняв спадщину в порядку ст.ст.1268,1270 ЦК України, подавши у встановлений строк в державну нотаріальну контору заяву про прийняття ним спадщини та необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину документи. Наданими суду доказами у вигляді свідоцтв про народження позивача і спадкодавця та свідоцтва про одруження спадкодавця підтверджуються родинні стосунки позивача, котрий є рідним братом спадкодавця та спадкоємцем другої черги, який у порядку ст.ст. 1268,1270 ЦК України прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви, якому 30.04.2009 року Другою рівненською нотаріальною конторою направлений лист-розяснення за № 1444/02-14, з якого вбачається право на спадщину [PERSON], як прирівняного до першої черги спадкоємця, та його право на звернення до суду в разі на захист порушеного права в суді. Жодний із спадкоємців добровільно не використав передбачене ст.1274ЦК України право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи. Осіб, які в порядку ст.1241 ЦК України, мали б право на обов'язкову долю в спадщині після смерті [PERSON] не встановлено. Заповіт з боку спадкодавця [PERSON] був вчинений 05.10.2003 року виключно на належну винагороду /гонорар/ за авторське право на твір на підставі свідоцтва МОіН України [NUMBER] на користь Української православної церкви. Решту належного спадкодавцю на праві приватної власності майна, зокрема квартира [ADDRESS], гараж [NUMBER] в кооперативі «Автолюбитель» по Курчатова,64 в м. Рівне, грошові вклади на загальну суму 18,94 грн. в Філії Рівненського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк», заповітом не охоплені, спадкуються спадкоємцями за законом на загальних підставах, відповідно положень ст. 1245 ЦК України. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановленихстю1259 ЦК України. У відповідності до положень ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки та правнуки спадкодавця спадкують за правом представлення ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, відповідач [PERSON], внук спадкодавця, є спадкоємцем, що прирівнюється до першої черги. Позивач в справі відноситься до другої черги спадкоємців, як брат спадкодавця. За відсутності заборони на видачу свідоцтва в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, поданого до суду від 18.08.2009 року, Другою Рівненською державною нотаріальною конторою 02 вересня 2009 року на підставі чинного законодавства видані три свідоцтва про право на спадщину за р.№№ 2-823, 2-824, 2-825 за законом на вищевказане майно після смерті [PERSON] на користь спадкоємця першої черги - відповідача в справі. Положеннями ст.1224 ЦК України передбачені підстави для усунення спадкоємців від спадкування. Згідно зазначеної норми закону, не мають права на спадкування вичерпний перелік осіб-спадкоємиів, підстави щодо яких визначені в ч.ч.1-5 ст.1224 ЦК України. Зокрема, згідно ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки /усиновлювачі/ та повнолітні діти /усиновлені/ а також інші особи, які ухилялись від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, а згідно ч.5 цієї норми закону, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто, по змісту частини 3 наведеної норми визначено круг осіб, які підпадають під дію даної норми, та несуть по закону обов'язок утримання спадкодавця. Згідно положень ст.266 СК України, повнолітні внуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, які потребують матеріальної допомоги, якщо у них немає інших осіб, які по закону повинні їх утримувати, або ці особи з поважних причин не можуть надавати для належного утримання, за умови, що повнолітні внуки можуть надавати таку матеріальну допомогу. З огляду на викладене, внук [PERSON] не являється такою особою, яка в силу чинного законодавства в розумінні ч.3 ст.1224 УЦК України зобов'язаний був по закону утримувати спадкодавця, свою бабу [PERSON] Факт ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. В той же час стороною позивача не надано і в судовому засіданні не встановлено доказів, підтверджуючих встановлений судом обов'язок утримання спадкодавця, в т.ч. обов'язок сплати аліментів, коштів на утримання. Сам по собі факт ненадання допомоги відповідачем [PERSON], який досяг повноліття [INFO] року і не мав самостійного прибутку до дня смерті спадкодавця, на утримання спадкодавця, його баби, [PERSON] не свідчить про його ухилення від виконання обов'язку щодо її утримання. Усунення від права на спадкування за законом, відповідно до частини 5 ст.1224 ЦК України, здійснюється за рішенням суду за умови, що спадкодавець перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла у віці 64 років, згідно довідки РОЦПЗН №59 від 29.01.2010 року вона перебувала на диспансерному обліку із 03.07.1972 року /задовго до народження внука/ з приводу епілептичної хвороби з рідкими судомними нападами, інвалідом не визнавалась, питання потреби стороннього догляду компетентною комісією не розглядалось. Так, з пояснень позивача [PERSON], відповідача [PERSON], і свідків по справі, які були допитані в ході судових засідань, встановлені ті обставини, що [PERSON] практично до самої смерті самостійно, без сторонньої допомоги могла повністю себе утримувати і обслуговувати, самостійно готуючи собі їжу, виконуючи усю домашню роботу по прибиранні та догляду за квартирою, здавала в найм кімнати в належній їй квартирі квартирантам, за шо отримувала додаткові доходи, самостійно організовувала громадськість та особисто відвідувала монастирі та церковні установи на території Рівненської та інших областей, постійно відвідувала церкву по місцю проживання і вела активний спосіб життя. Зокрема, свідок [PERSON] (з боку позивача) показав суду, що він проживав на квартирі у [PERSON] з листопада 2008 р. по лютий 2009 року, хазяйка була віруюча людина і до неї часто приходили монахи з монастирів, вона часто сама їздила по монастирах, в квартирі він прибирав лише в тих кімнатах, де жив, в інших прибирала сама [PERSON], сама готувала їжу для себе та'прала, говорила, що в неї є внук; [PERSON] повністю усвідомлювала значення своїх дій, вона могла себе обслужити навіть якби їй і не допомагали, безпосередньо його ні про яку допомогу [PERSON] нікого не просила. Свідок [PERSON] також показав, що разів з 10 був в квартирі [PERSON] протягом квартирування в неї [PERSON], проте нечасто її бачив, оскільки вона постійно їздила по монастирах, на питання, як її самопочуття, [PERSON] відповідала: «Нормально», не жалілась, нічого не просила допомагати, могла обходитись без сторонньої допомоги: зі слів [PERSON], знав, що в [PERSON] є внук. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] вела активний спосіб життя практично до самої смерті і в жодному разі не перебувала в безпорадному стані, не потребувала стороннього догляду чи допомоги, оскільки постійно могла сама себе обслуговувати, мала квартирантів та додатковий дохід, постійно допомагала внукові, відвідувала монастирі та святі місця, провідувала її в лютому 2009 року (перед смертю). Крім того, [PERSON] двічі за життя мала намір самостійно подарувати належну їй квартиру [PERSON], проте не зробила цього через надмірні черги в нотаріальній конторі. Відповідач [PERSON] постійно зустрічався з [PERSON] і декілька разів ночував в неї в 2009 році, підтримував гарні родинні стосунки з нею. Свідок [PERSON] пояснила, що знала померлу [PERSON] по церкві, вони спільно їздили по монастирах, перед самою смертю, в четвер, [PERSON] разом з [PERSON] була в Липках на празнику, [PERSON] взагалі була активістка, займалась справами церкви, могла сама себе повністю обслужити і не потребувала стороннього догляду, стосунки з [PERSON] в неї були хороші. Свідок [PERSON] також підтвердила, що часто їздила з [PERSON] по монастирах та соборах, в суботу, за день перед смертю, [PERSON] була на службі в Михайлівському соборі в м. Рівне, а за кілька днів до цього була в Липках, в монастирі, не потребувала сторонньої допомоги і повністю була самостійна. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] приходила до неї в гості в кінці 2008 року, в неї були нормальні стосунки і з родичами, і з відповідачем; востаннє бачила [PERSON] за тиждень перед смертю, ніякої сторонньої допомоги вона не потребувала, тримала квартирантів в квартирі та надавала іноді притулок старцям. Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] вела активне суспільне життя, постійно допомагала монастирам та відвідувала їх, брала людей з монастиря та доглядала їх; в суботу перед смертю [PERSON] ходила до церкви. Такого, щоб [PERSON] просила чи потребувала допомоги, ніколи не було, навпаки, вона сама всім допомагала. Свідок [PERSON] показала, що часто спілкувалась з [PERSON], яка приходила до сусідів, розказувала, як їздила по монастирах. На питання, кому залишиться квартира, [PERSON] ствердила, що -внукові Кості, вона вже ходила до нотаріуса щоб переписати квартиру, але через черги не змогла цього зробити. Безпорадного стану в [PERSON] ніколи не було, ніякої сторонньої допомоги вона не потребувала, ніколи про внука погано не висловлювалась. Також показання щодо активного способу життя, відсутності безпорадного стану та доброзичливого відношення о відповідача з боку [PERSON] дали суду свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд критично оцінює показання свідків, викликаних з боку позивача, які є родичами позивача та в силу суперечності таких показів. Так, допитана як свідок [PERSON] показала, що [PERSON] потребувала постійної участі і їй постійно допомагали в прибиранні, приготуванні їжі тощо. За 1,5 місці до смерті [PERSON] почала почувати себе гірше, їй постійно допомагала вона та померла сестра. Одночасно свідок [PERSON] не заперечувала, що в той же час [PERSON] утримувала квартирантів, постійно відвідувала монастирі та собори, ходила на всі служби в церкву і т.п. Допитаний як свідок [PERSON] Г.(двоюрідний брат позивача) хоча і заявив, що [PERSON], потребувала постійної допомоги, в чому саме така допомога повинна була проявлятись і полягати, в зв'язку з активним суспільним життям [PERSON], пояснити не зміг. Допитаний як свідок [PERSON] (двоюрідний брат позивача) ствердив, що [PERSON], потребувала допомоги, яка і полягала в передачі продуктів з села. Одночасно свідок підтвердив, що [PERSON] часто їздила в Корець, по інших монастирах, вела активний спосіб життя. Висновок про необхідність постійної допомоги [PERSON] зробив з того, що остання жалілась на часті головні болі. Допитана як свідок [PERSON] (дружина позивача) повідомила суду, що [PERSON] постійно тримала квартирантів, за тиждень перед смертю приїжджала, мала намір красити огорожі на цвинтарі, прибирати, їздила і вітала відповідача з днем народження, не хотіла, щоб її доглядали, потреби в її постійному догляді не було і вона сама не хотіла, щоб її хтось доглядав, а на такі пропозиції з боку свідка - відмовлялась. Поданими та долученими до справи повідомленнями настоятелів монастирів підтверджується факт активної релігійної участі покійної [PERSON] у житті цих монастирів в останні місяці її життя.' Враховуючи, що відповідачу [PERSON] виповнилось 18 років [INFO] року, події щодо лікування [PERSON] в 2007 році від опіків не можуть бути враховані при розгляді даної справи, оскільки на той час сам відповідач [PERSON] перебував на утриманні матері, не мав самостійного прибутку і повної дієздатності, відповідно, не міг ухилятись від надання допомоги іншим особам. Так само, як не заслуговує на увагу і факт перебування [PERSON], на обліку в Рівненському центрі психічного здоров'я населення з приводу наявної в неї епілепсії, оскільки на такому обліку вона перебувала з 1972 року, це ніяк не відображалось на її дієздатності та необхідності утримання, сама [PERSON], приховувала від оточуючих наявність в неї такої хвороби, не потребувала у відповідності до медичних критеріїв додаткового надання допомоги з боку сторонніх осіб. Вказані обставини підтверджені в показах допитаної в якості свідка дільничного лікаря психіатра [PERSON], яка вела хвору [PERSON], яка також підтвердила, що остання в 2007 році в лікарню не зверталась, лікарнею встановлювалось дійсне її місце проживання, тоді була переведена із диспансерного на консультативний облік, після чого в 2008 році 2 рази відвідувала поліклініку, один раз - за лікуванням, другий раз - за довідкою, з липня 2008 року в лікарню не зверталась. Таким чином, суд прийшов до висновку, що належними та допустимими доказами доведено, що до самої смерті [PERSON] вела активний спосіб життя, самостійно себе обслуговувала, утримувала квартирантів (а, як наслідок - отримувала додатковий дохід), їздила по монастирах та соборах, організовувала допомагу цим монастирам, допомагала іншим людям, майже щоденно відвідувала церкву, а тому в не перебувала в безпорадному стані ні через хворобу, ні через свій похилий вік. Крім того, позивачем не підтверджені обставини уникнення відповідачем [PERSON] від надання допомоги [PERSON], що відповідач, знаючи і усвідомлюючи безпорадність стану [PERSON], ухилявся від надання їй необхідної допомоги. Таке твердження, навіть при його висловленні свідками було б абсурдним з огляду на відсутність безпорадного стану в [PERSON] та її категоричну відмову від отримання допомоги. Таким чином, оцінкою досліджених доказів в сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених ст.1224 ЦК України підстав для задоволення вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування та про встановлення факту ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві, [PERSON], померлої [INFO] року. За наведених обставин, будь-яких законних підстав для задоволення решти позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Другою рівненською державною нотаріальною конторою 02.09.2009 року на ім'я відповідача, судом не встановлено, такі не доведені належними допустимими доказами позивача, як того вимагає ч.1 ст.60 ЦПК України. В порядку ст.88 ЦПК України питання судових витрат не ставились сторонами. На підставі викладеного, ст.ст. 1245, 1241, 1266,1268,1269,1270,1224 ЦК України,

Outcome: dismissed