Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

22.09.2010 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок «А-ІІ» розм. 9,17x6,89 м, загальною площею 100,2 м. кв., житловою площею 46,7 м. кв.; сарай «Б»; убиральня «В», тобто без належного дозволу та погодження проектної документації, що розташовані за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Ленінського Комсомолу, 1-Г. Проте, спору з сусідами, власниками суміжних ділянок, щодо розташування самочинних будівель, ніколи не виникало, при будівництві дотримані всі необхідні діючі містобудівні, санітарно-гігієнічні, протипожежні вимоги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив визнати право власності на самочинно побудоване нерухоме майно. Відповідач до суду свого представника не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у відсутність свого представника не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5926, позивачем було придбано земельну ділянку по вулиці Ленінського Комсомолу, 1-Г в місті Борисполі Київської області та отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 672830. Житловий будинок «А-ІІ». сарай «Б», убиральня «В» були побудовані протягом 2007 року, що вбачається з Технічного паспорта від 26.03.2010 року. Згідно повідомлення Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» № 1290 від 26.03.2010 року, спірні житловий будинок, сарай, убиральню побудовано без дозволу інспекції ДАБК та розробленої проектної документації в установленому порядку -житловий будинок «А-ІІ» розм. 9,17x6,89 м, загальною площею 100,2 м. кв., житловою площею 46,7 м. кв.; сарай «Б»; убиральня «В», тобто самочинно побудовані. Спору у позивача з власниками суміжних земельних ділянок з цього приводу не має і ніколи не виникало, що вбачається з заяв власників суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Водночас цивільне законодавство встановлює умови, за яких самочинно збудований обєкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд, відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що проведенне позивачем самочинне будівництво на власній земельній ділянці не порушує права інших осіб. Як зазначено в ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мін'юсту України № 7/5 від 07.02.02р., одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що самочинне будівництво не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме визнати за позивачем право власності на спірні будівлі. В зв"язку з вищевикладеним, на підставі «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мін'юсту України № 7/5 від 07.02.02р.; ст.ст.376, 392 ЦК України,

Outcome: approved