Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-29 00:00:00

У травні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з [PERSON], яка є відповідачем по справі, вони проживають в одному селі. До 15.10.2009 між ними були нормальні відносини, які зіпсувались, коли відповідач самовільно поховала свою сестру на тому місці, яке вона залишила для себе біля могили свого чоловіка, поставивши там лавочку. Оскільки вона родом з іншої області, в с.Кузьмин в неї родичів немає, вона планувала щоб її поховали біля чоловіка, залишивши для цього місце біля його могили. 04.02.2010 вона разом з представниками Красилівської районної ради [PERSON], [PERSON] та Кузьминським сільським головою [PERSON] прийшли до відповідача для узгодження питання перепоховання її сестри. Під час розмови з нею, на запитання представника Красилівської районної ради, чому вона без погодження провела поховання своєї сестри на зайнятому місці, відповідач відповіла, що [PERSON] є єврейкою і вона не хоче, щоб єврейка лежала біля її чоловіка і що євреїв на їхньому кладовищі не ховають. Вважає, що таке висловлювання на її адресу є образливим, оскільки люди будь-якого походження та національності заслуговують на повагу. Внаслідок таких висловлювань та образливого відношення до неї відповідач завдала їй моральних страждань, хвилювання та неприємні відчуття, що вона проживши більшу половину життя, раптом чомусь стала не такою, як всі люди. Просить зобов'язати відповідача вибачитись перед нею, стягнути на її користь моральну шкоду та судові витрати. У ході судового розгляду справи позивач ці вимоги підтримала. Відповідач, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. У відповідності до СТ.169 4.4 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів - у порядку заочного розгляду. Позивач проти такого вирішення справи не заперечила. Заслухавши учасника процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідачем не спростовано твердження позивача про вчинення образливих висловлювань на її адресу. Відповідно до СТСТ.16, 23, 270, 280, 297 Цивільного Кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди; особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності особи, відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі, яке є одним з особистих немайнових прав; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб; якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. 2 Згідно пп. 19, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду; при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню моральна шкода на користь позивача за приниження честі та гідності особи, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, в розмірі 500 гривень. Разом з тим суд враховує вимоги п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно яких суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено Цивільним Кодексом України, та важає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог. Зважаючи на те, що відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 грн. 90 коп. судового збору та 12 грн. 90 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial