Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення на його користь недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2007 - 2009 роки та призначити і виплачувати в подальшому допомогу відповідно до чинного законодавства. Свої вимоги мотивував тим, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, 3 групи інвалідності і перебуває на обліку в [PERSON] праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі по тексту Закон) їй передбачена щорічна компенсація на оздоровлення (надалі по тексту компенсація) в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. В період за 2007 - 2009 роки йому виплачувалась вказана щорічна компенсація в менших розмірах, ніж це передбачено Законом, вважаючи такі дії відповідачів неправомірними, просив зобовязати відповідачів провести перерахунок та виплатити недоотриману компенсацію на оздоровлення. В судове засідання позивач не зявився, надіслав на адресу суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності. Представник [PERSON] праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (надалі по тексту [PERSON]) у судове засідання не зявився, суду надані заперечення проти позову, які містять посилання на наступне: згідно ст. 62 Закону роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; відповідно до ст. 67 Закону розмір всіх доплат, пенсій, компенсацій підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до змін індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлювався розмір щорічної допомоги на оздоровлення для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам 3 групи 90 грн., тому позивачу нараховано та виплачено у 2007-2009 роках допомогу на оздоровлення у вказаному розмірі. Представник Київського міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у судове засідання не зявився, суду надані заперечення проти позову, зазначено, що виплати позивачу проводились на підставі вимог чинного законодавства, а тому вони не бачать жодних порушень і просять відмовити у задоволенні позову. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом 3 групи та перебуває на обліку в [PERSON] праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації (а.с.11-13). У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам 3 групи передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Позивачу [PERSON] нараховувалось щорічна допомога на оздоровлення в інших розмірах, ніж це встановлено Законом, а саме: у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в таких розмірах: за 2007 - 2009 роки - по 90 грн. на рік. Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, годувальника. Відповідно до п.1 та п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту. Розмір щорічної допомоги на оздоровлення в 4 мінімальних заробітних плат для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам 3 групи встановлено ст. 48 Закону в редакції від 06.06.1996 року, яка чинна на теперішній час. Дія вказаної статті зупинялась відповідними Законами України Про державний бюджет... на 2006 та 2007 роки. Зупинення дії вказаної статті на 2007 рік визнано неконституційним у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року. З 01.01.2008 року діяла нова редакція статті 48, яка визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року. Отже, норма Закону, яка передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам 3 групи, в розмірі 4 мінімальних заробітних плат в період, за який позивач висуває вимоги, діяла з 01.01.2002 року по 01.01.2006 року (у 2006 році та з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року дія норми зупинялась бюджетними законами); з 09.07.2007 року по 01.01.2008 року та з 22.05.2008 року до тепер ( з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року діяла інша редакція). В цей же період Кабінетом Міністрів України приймались постанови, які також регламентували питання розміру щорічної допомоги на оздоровлення, а саме: Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562. Стаття 62 Закону, яка має назву: «Розяснення порядку застосування цього Закону», містить положення, згідно якого розяснення порядку застосування Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зміст зазначеної норми не дає підстав для висновку, що Кабінету Міністрів України надано право змінювати норми Закону, тим більше, що це б суперечили принципу розподілу повноважень між гілками влади, оскільки єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент, тому ст. 85 Конституції України прийняття законів віднесено до повноважень Верховної Ради України, а не Кабінету Міністрів України, який згідно ст. 113 Конституції у своїй діяльності керується в тому числі і законами. Зміст Постанов свідчить, що Кабінет Міністрів України не встановлював порядок, в якому повинно проводитись розяснення порядку застосування Закону, а фактично встановлював нові розміри соціальних виплат, зменшивши їх в порівнянні з розмірами, визначеними Законом. Оскільки норми підзаконних нормативних актів не можуть суперечити нормам законів, а тим більше змінювати їх, тому при вирішенні питання щодо розміру щорічного допомоги на оздоровлення, яка підлягає виплаті позивачу, суд дійшов висновку, що підлягають застосуванню норми Закону, а саме ст. 48, а не Постанов Кабінету Міністрів. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, з 01.01.2007 року набула чинності нова стаття 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до якої дія положень цього Закону не може призупинитися іншими законами, крім законів, про внесення змін до цього Закону. Відповідно до положень статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Outcome: partial