Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання майнового права. Вказує, що 14\~травня 2010 року між ним відповідачами було укладено договір купівлі-продажу 9/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель № 7 на вул.\~Бєлінського, в м.\~Кіровограді та 379,98 кв.м. земельної ділянки в межах згідно з планом, яка розташована за тією ж адресою. Зазначив, що на виконання умов договору сплатив відповідачам обумовлену суму та отримав від них правовстановлюючі документи на відчужене майно. Згідно умов договору відповідачі зобовязувалась в десятиденний термін посвідчити вказаний договір нотаріально після того, як зберуть всі необхідні документи. Після спливу вказаного строку на письмову пропозицію позивача посвідчити договір нотаріально відповідачі відповіли відмовою. Також вказав, що після підписання договору виявилося, що право власності на інші ? частину вказаного житлового будинку та іншу частину вказаної земельної ділянки зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], які померли. Спадкоємцем частини його майна є [PERSON], який прийняв спадщину, але до цього часу не оформив свої спадкові права, що перешкоджає відповідачеві отримати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на своє ім'я та посвідчити договір нотаріально. Просить визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу, визнати за ним право власності на 9/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель № 7 на вул.\~Бєлінського, в м.\~Кіровограді та 379,98 кв.м. земельної ділянки в межах згідно з планом, яка розташована за тією ж адресою. Визнати за ним майнове право на отримання документа, що посвідчує його право власності на вказану частину земельної ділянки. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідвчі в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно и між відповідачами та позивачем було укладено вказаний договір купівлі-продажу. На час укладення договору відповідачі не знала, що існують перешкоди для нотаріального посвідчення договору через те, що вони не отримали на своє ім'я державного акту на право власності на земельну ділянку. Зазначили, що враховуючи значні витрати часу та коштів на отримання державного акту, вони не мають намір цього робити та посвідчувати даний договір. Не заперечували проти того, що до підписання договору позивач з ним повністю розрахувався та отримав від них правовстановлюючи документи на відчужені обєкти. Від третьої особи по справі [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що в його діях немає нічого протиправного, так, як законодавством не встановлено максимального строку, протягом якого спадкоємець зобовязаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. В той же час, вважає, що задоволення позову не порушить його прав тому не заперечував проти його задоволення та просив справу слухати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14\~травня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу 9/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель № 7 на вул.\~Бєлінського, в м.\~Кіровограді та 379,98 кв.м. земельної ділянки в межах згідно з планом, яка розташована за тією ж адресою. Вказані 9/25 частин житлового будинку належали відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25\~грудня 2007\~року, зареєстрованого в реєстрі за №\~3-1946, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25\~грудня 2007\~року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1952, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25\~грудня 2007\~року, зареєстрованого в реєстрі за №\~3-1958. Вказана частина земельної ділянки належала Відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25\~грудня 2007\~року, зареєстрованого в реєстрі за №\~3-1949, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25\~грудня 2007\~року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1955, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25\~грудня 2007\~року, зареєстрованого в реєстрі за №\~3-1961, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого 5\~березня 1997\~року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5840. Співвласником вказаного житлового будинку та земельної ділянки були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується технічним паспортом від 27\~вересня 2007\~року. 4\~листопада 2005\~року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 7\~листопада 2005\~року, 8\~травня 2008\~року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10\~травня 2008\~року. Спадкоємцем після їх смерті є [PERSON], який до цього часу свої спадкові права належним чином не оформив. Відповідно до п.2.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею(в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04.05.1999 р. № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку включають в себе, зокрема, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки. Згідно п.\~2.4. Інструкції для перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж і площі ділянки. Таким чином, для складання державного акту на землю необхідно попередньо провести кадастрову зйомку. Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Зі змісту зазначеного вбачається, що для отримання на ім'я відповідачів державного акту на право власності на земельну ділянку необхідно погодити її межі зі співвласником даної земельної ділянки, що є неможливим, так, як на даний час співвласника немає в живих. Згідно п. 61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Згідно ст.126 Земельного кодексу України, у редакції, діючої на час видачі свідоцтва про право на спадщину згідно якого вказана частина земельної ділянки була прийнята у спадщину, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Таким чином, через не оформлення [PERSON] своїх спадкових прав відповідачі не мають можливості отримати правовстановлюючий документ на частину вказаної земельної ділянки, а внаслідок цього договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачами, неможливо оформити нотаріально. В той же час, на виконання умов договору купівлі-продажу позивач сплатив відповідачам обумовлену суму та отримав від них правовстановлюючі документи на відчужене майно, що підтверджується п.п.\~3,\~6 договору та не заперечувалося відповідачами в судовому засіданні. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, фактично умови договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачами були виконані в повному обсязі, а саме позивач передав відповідачам за відчужуване майно суму, обумовлену договором та прийняв вказане майно. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.2 п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009\~р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. В той же час, ч. 3 зазначеної норми встановлює, що при розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливості, а також чи немає інших підстав нікчемності такого правочину. Таким чином, зазначена норма встановлює, що за наявності всіх вище перелічених підстав суд може визнати правочин не посвідчений нотаріально дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України для визнання судом договору, не посвідченого нотаріально, дійсним необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: досягнення сторонами договору згоди щодо всіх істотних умов договору, підтвердження такої домовленості письмовими доказами, повне або часткове виконання договору сторонами та ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору. Домовленість щодо істотних умов договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачами (предмет договору, його ціна) підтверджена письмовим текстом самого договору, виконання умов договору, а саме повний розрахунок та прийняття майна в користування підтверджується п.3 та п.6 договору та поясненнями відповідачів, факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору підтверджується листом від 28.05.2010 року з пропозицією позивача посвідчити договір нотаріально та листом від 01.06.2010 р. з відмовою відповідачів посвідчити нотаріально договір. Обовязковому посвідченню такий правочин підлягає згідно ст. 657 ЦК України, можливість посвідчити такий договір нотаріально була втрачена зі смертю співвласників відчуженого нерухомого майна [PERSON] та [PERSON]. З зазначеного вище вбачається, що в даному випадку наявні всі необхідні умови для визнання договору купівлі-продажу дійсним, тому суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачем дійсним. Згідно ст. 120 ЗК України у разі переходу права власності на житловий будинок, до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Таким чином, разом з переходом до позивача права власності на 9/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель № 7 на вул.\~Бєлінського, в м.\~Кіровограді, він набуває і право власності на 379,98 кв.м. земельної ділянки в межах згідно з планом, на якій житловий будинок розташований. Відповідно до ч.2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть буди майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовується загальні положення про купівлю-продаж. Тобто, разом з переданням позивачеві права власності на 9/25 частин житлового будинку та на частину земельної ділянки відповідачі передали йому своє майнове право на отримання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved