Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з дійсним позовом 30.09.2010 р. В судовому засіданні в обгрунтування заявлених вимог представник позивачів [PERSON] послався на наступне. У позивача [PERSON] в володінні на праві приватної власності знаходиться земельна ділянка, площею 0,240га.. розташована в [ADDRESS]. У позивача [PERSON] в володінні на праві приватної власності знаходиться земельна ділянка, площею 0,240 га., розташована в [ADDRESS]. На даних земельних ділянках вони розпочали будівництво отельну, автостоянку та тамбур загальною площею 1853.7м2. На цей час об'єкти нерухомого майна будівництвом закінчені та відповідають всім будівельним нормам та придатні для використання за цільовим призначенням. З питання оформлення права власності на вказані об'єкти нерухомості позивачі звернулися до органів місцевого самоврядування, проте в видачі правовстановлюючих документів позивачам було відмовлено, оскільки вони, до початку будівництва, не отримали у встановленому законом порядку дозволу на будівництво. З таких підстав вони вимушені звернутися до суду. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - КП «Комінтернівське РБТІ» також не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши представника позивачів, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1.5 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або без належного дозволу або належним чином затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що у позивача [PERSON] в володінні на праві приватної власності знаходиться земельна ділянка, площею 0,240га., розташована в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.04.2009 року. У позивача [PERSON] в володінні на праві приватної власності знаходиться земельна ділянка, площею 0,240 га., розташована в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24.01.2009 року. Згідно інвентаризаційних відомостей, виданих Комінтернівським РБТІ станом на 16.03.2010 року, в [ADDRESS] розташовані котельня, автостоянку, тамбур та огорожа загальною площею 1853,7м2. Згідно технічного висновку експерта Найдьонова І.В. №08-10/10 приміщення дворівневої автостоянки, котельні, та тамбуру розташовані в [ADDRESS], знаходяться в стані, який забезпечує несучу здібність об'єктів, відповідає СНіП та можливе їх збереження в якості нежитлових споруд та їх подальше використання відповідно функціонального призначення. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає держаній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як передбачене ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно договору про будівництво житлового будинку, укладеного 30.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] визначено, що після завершення будівництва частка [PERSON] у праві спільної часткової власності становить 70%, частка [PERSON] у праві спільної часткової власності становить 30%. Таким чином, враховуючи те, що позивачі самочинно збудували об'єкти нерухомості, які відповідають архітектурним, будівельним та іншим правилам і нормам і не порушують права інших осіб, суд вважає можливим визнати за ними право власності на ці об'єкти нерухомого майна з часткою кожного, визначеною договором про будівництво житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved