Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

25 травня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Полонському районі (далі УПФ) про перерахунок раніше призначених державної та додаткової пенсій, виплата яких передбачена статтями 50, 54 Закону від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ). В позовній заяві зазначає, що він як інвалід 2 групи наслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. отримує державну та додаткову пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам, встановленими цим Законом, УПФ відмовляється здійснити перерахунок пенсій відповідно до зазначеного Закону №796, тому позивач просив визнати дії відповідача неправомірними і зобовязати його усунути зазначені порушення, провівши відповідні перерахунки з 25 грудня 2009 року і забезпечити виплату до внесення змін Верховною Радою України в Закон України №796 від 28 лютого 1991 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує. Представник відповідача позов не визнає, відповідач подав на нього письмові заперечення, в яких обґрунтовує свою позицію тим, що виплата пенсії для [PERSON] здійснюється у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» (далі постанова від 16 липня 2008 року № 654). Тому відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік для осіб, віднесених до першої категорії інвалідам 2 групи встановлено розмір додаткової пенсії в розмірі 141,20 грн. з 01 квітня 2010 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов необхідно задовольнити частково. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи з 04 квітня 2008 року внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, має 1 категорію осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону № 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст. 50 цього Закону. Розрахунок пенсій [PERSON] УПФ проводило протягом всього часу після її призначення виходячи з розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 р. № 1, азі липня 2008 року розмір пенсій визначений на підставі постанови від 16 липня 2008 року № 654. Суд вважає, що нарахування і виплата пенсії позивачеві здійснювалась з порушенням вимог чинного законодавства за таких міркувань. Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала через захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 р. № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. А в п. 2 постанови від 3 січня 2002 р. № 1, та постанови від 16 липня 2008 року № 654 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком. Статтею 49 Закону № 796-ХІ1 передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону (у редакції в період всього 2007 року, та після 22 травня 2008 року), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам 2 групи у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст. 53 Закону № 796-ХІІ, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 Закону від 9 липня 2003 р. № 1058- IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача який вважає, що обчислення пенсій має проводитися виходячи з розміру 19 гри. 91 коп., установленого постановою від 3 січня 2002 р. № 1, та постановою від 16 липня 2008 року № 654. При цьому УПФ посилається на ст. 54 Закону № 796-ХІІ, згідно з якою порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала через захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, та що застосування щодо спірних правовідносин ст. 28 Закону № 1058-IV суперечить вимогам її ч. З, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, установлений абзацом 1 частиною 1 тієї самої статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із цим Законом. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами суд як зазначалось вище вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50. 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню при обчисленні величини мінімальної пенсії за віком, підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Положення ч. 3 ст. 28 Закону № 1058-IV не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що дії УПФ щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсій та визначення їх розміру виходячи із положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ є неправомірними. Безпідставними є твердження відповідача про те, що розмір додаткової пенсії визначено державним бюджетом на 2010 рік. Згідно ст..70 Закону України „Про Державний бюджет на 2010 рік Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Тому на правовідносини за позовом [PERSON] вказана норма не поширюється, оскільки його позовні вимоги ґрунтуються виходячи з мінімальної пенсії за віком, а не з розміру мінімальної заробітної плати. Щодо позовних вимог здійснювати виплату пенсій до внесення змін до закону Верховною Радою України, то суд вважає, що дані вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимога позивача зобовязати відповідача здійснювати виплату пенсій після ухвалення судом цього рішення є припущенням, що відповідач не буде продовжувати виплату пенсій в розмірах, визначених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З огляду на правові положення та встановлені обставини суд вважає, що позивач не надав суду доказів, що після ухвалення цього рішення відповідач порушить його права, свободи чи інтереси, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial