Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживача, в якій просить стягнути з ПАТ «[PERSON] кредит» 1310400,00 грн. боргу; 14575,96 грн. процентів за договором; 52990,42 грн. 3% річних; 112694,40 грн. інфляційних; 353269,48 грн. збитків; 100000,00 грн. моральної шкоди; а всього: 1943930,26 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та АКБ «[PERSON] стандарт» в особі Філії в м.Балаклія Харківської області було укладено Договір №К-10073 про вклад «до запитання». Вказує, що 27.04.2009 року звернувся до Відповідача з вимогою про видачу йому коштів в сумі 1310400,00 грн., що мали перебувати на його рахунку, але отримав відповідь, що кошти вже йому видані, і його вимога безпідставна, на підтвердження отримав виписку по рахунку. Але при цьому позивач стверджує, що належних йому коштів від відповідача він не отримав, а таке відношення з боку банку його обурює та завдає йому збитків та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовільнити. Представники ПАТ «[PERSON] кредит», який є правонаступником АКБ «[PERSON] кредит», [PERSON], що діяв на підставі нотаріальної посвідченої довіреності, та адвокат [PERSON], що діяв на підставі ордеру та угоди про надання адвокатських послуг, позовні вимоги не визнали, та просили позов відхилити з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, крім іншого посилаються на копію заяви про видачу готівки №2 від 07.10.2010 року, за якою позивач особисто отримав кошти в сумі 1310400,00 грн., в звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову в цілому. Також вказали, що позивачем не доведено заподіяння йому збитків та моральної шкоди, не обґрунтовано розрахунок інфляційних посиланням на офіційне джерело, що містить дані про середній індекс інфляції за вказаний позивачем період. Вислухавши пояснення позивача, його представника. враховуючи думку представників відповідача, перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх ;вимог і заперечень. В судовому засіданні були досліджені наступні докази, та встановлені відповідні їм обставини. 03.10.2007 року між [PERSON] та АКБ «[PERSON] стандарт» в особі Філії в м.Балаклія Харківської області, правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] кредит» було укладено Договір №К-10073 про вклад «до запитання», згідно якого відповідач мав приймати на імя Позивача на зберігання грошові кошти з виплатою 2% річних. За умовами цього договору (п.2.2.) відповідач взяв на себе зобовязання забезпечити збереження вкладу та видачу за першою вимогою вкладника коштів, що належать йому разом з нарахованими процентами. 07.10.2008 року на депозитний рахунок позивача №К-10073 надійшли кошти в сумі 1510400,00 грн., що підтверджено поясненнями сторін та виписками по рахунку, наданими представником позивача, та відповідачем на запит суду. Того ж дня позивач зняв зі свого вкладного рахунку суму коштів в розмірі 200 000,00 грн., що сторонами не оспорюється. Решту коштів позивач залишив на депозиті в установі банку для зберігання у відповідності до умов вказаного вище договору та отримання прибутку у вигляді нарахованих відсотків. 27.04.2009 року позивач звернувся до працівника Банку з вимогою про видачу йому залишку коштів в сумі 1 310 400, 00 грн. Проте, йому повідомили, що ці кошти вже давно ним отримані і на підтвердження цього надали виписку по рахунку №К10073, з якої вбачається, що кошти в сумі 1 310 400, 00 грн. були списані з рахунку ще 07.10.2008 року. В той же час позивач не оспорює власного підпису на ордері про перерахування коштів на рахунок в відділенні №1 ФАКБ «[PERSON] кредит» м.Балаклія, проте зазначає, що підпис було здійснено вже згодом 17.11.2008 року, тобто вже після проведення зазначеної операції без його відома, та заперечує підписання ним заяви на видачу готівки та отримання коштів в сумі 1310400,00 грн. Твердження Відповідача про отримання Позивачем коштів на підставі заяви про видачу готівки №2 від 07.10.2010 року в порушення вимог ст.ст.57, 59, 60, 64 Цивільного процесуального кодексу України не підтверджено оригіналом вказаної заяви, та спростовується наступним. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка станом на 07.10.2008 року працювала на посаді касира у відділенні №1 ФАКБ «[PERSON] кредит» в м.Балаклія, яке було розташоване у м.Харкові, вул.Ольмінського, 8. Вона пояснила, що 07.10.2008 року вона на підставі усних вказівок керуючого філією [PERSON] та керуючого відділення №1 [PERSON] провела по касі видачу готівкових коштів в сумі 1310400,00 грн. на імя [PERSON] У якості підстави для проведення вказаної операції керуючим відділення №1 [PERSON] їй була надана заява на видачу готівки, заповнена від імені [PERSON], але без його ;власного&nbsp;підпису. В подальшому грошові кошти в ;сумі 1310400,00 грн., які належали [PERSON], без його відома, в порушення нормативних актів України та посадових інструкцій, були передані нею керуючому філією [PERSON] та керуючому відділення №1 [PERSON] Також вказані обставини підтверджуються висновками [PERSON] позапланової ревізії окремих питань фінансово господарської діяльності Балаклійського відділення ПАТ «[PERSON] кредит» за 2008, 2009 року та поточний період 2010 року №101-10/58 від 20.09.2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). У сфері регулювання відносин за публічними договорами можуть бути прийняті акти цивільного законодавства, що містять правила, обовязкові для сторін при укладенні та виконанні публічного договору. Особливе місце серед цих правових актів займає Закон України «Про захист прав споживачів», дія якого поширюються на договірні відносини між субєктами господарювання та споживачем фізичною особою, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до розяснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. ( із змінами і доповненнями) "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають... із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Ст.21 цього Закону визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації товарів, послуг будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Враховуючи, вищенаведене та те, що правовідносини, які є предметом даного спору, виникли з приводу відкриття та ведення рахунку по договору банківського депозитного вкладу, а волевиявлення Позивача щодо отримання належних йому коштів, внаслідок неправомірних дій посадових осіб Відповідача, було проігноровано, суд приходить до висновку про можливість застосування до них вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За своєю суттю, договір банківського вкладу є одностороннім зобовязанням, з моменту укладення якого банк має обовязок повернути суму вкладу та нараховані проценти, а вкладник набуває права вимагати виконання зазначених дій. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено в ст.2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Статтею 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на банки покладено обовязок з ідентифікації клієнтів. Відповідно ч.3 п.5 Інструкції про касові операції в банках України, затеврджної Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 №337 у видаткових касових документах працівник банку перевіряє належність предявленого паспорту, відповідність його даних з даними, що зазначені в касовому документі отримувача грошових коштів. Таким чином, позов в частині стягнення суми депозиту в розмірі 1310400,00 грн. та нарахованих відсотків в сумі 14575,96 грн. за договором із розрахунку 2% річних за період з моменту надходження коштів та звернення позивача до банку з вимогою про їх виплату підлягають задоволенню. Ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню також підлягають 3% річних від суми 1 310 400, 00 грн. за період з 28.04.2009 року по 01.09.2010 року в розмірі 52990,42 грн. та інфляційні нарахування в сумі 112694,40 грн. При цьому суд зазначає, що середній індекс інфляції є загальновідомим фактом, оскільки щомісяця публікується в засобах масової інформації, зокрема в газеті «Урядовий курєр», і відхиляє заперечення представника відповідача, про недоведеність розрахунку інфляційних. Поряд з цим суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому збитків, вчинення ним дій, які б могли зменшити їх розмір, а тому позов в частині стягнення 353269,48 грн. має бути відхилено. Моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. позивачем в порушення ст.60 ЦПК України не обґрунтовано жодним належним доказом, і в цій частині суд також вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial