Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

В Малиновський районний суд м.Одеси 13.01.2003 року звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру (т.1, а.с. 2 3). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2003 року (головуючий суддя Джабурія О.В.), ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі (т.1, а.с. 13 14). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.10.2004 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27.01.2003 року (головуючий суддя Джабурія О.В.) скасовано, справу направлено на новий розгляд (т.1, а.с. 166). У звязку зі смертю [PERSON] до справи була залучена його дружина [PERSON] яка звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, визнання договору купівлі продажу квартири недійсним, який був прийнятий судом до спільного провадження і в подальшому доповнений та змінені (т.1, а.с. 174 176, 210 213, 227 230, 292 294). Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.04.2005 року (суддя Демченко О.М.) по справі була призначена та проведена судова почеркознавча експертиза, за результатами якої було складено та приєднано до матеріалів справи експертний висновок № 4206 від 29.08.2005 року (т.1, а.с. 261 264). Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 25.12.2006 року (головуючий суддя Демченко О.М.) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру було залишено без розгляду (т.1, а.с. 357). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.12.2006 року (головуючий суддя Демченко О.М.), ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПП „АКС про витребування майна з чужого незаконного володіння у власність та визнання права власності на майно, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі (т.1, а.с. 358 361). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.09.2007 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25.12.2006 року (головуючий суддя Демченко О.М.) скасовано, справу направлено на новий розгляд (т.1, а.с. 469 470). Ухвалою Малиновського районного суду міста [PERSON] від 15.11.2007 року (суддя Буран О.М.) було відкрито провадження у справі (т.2, а.с. 2). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2009 року (головуючий суддя Буран О.М.), позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру було залишено без розгляду, у задоволені зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПП „АКС про витребування майна з чужого незаконного володіння у власність та визнання права власності на майно відмовлено (т.2, а.с. 182 184). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.11.2009 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2009 по справі № 2-8422/09 в частині залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності скасовано та справу за вказаним позовом направлено на новий розгляд, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2009 по справі № 2-8422/09 в частині відмови у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПП «АКС» про витребування майна з чужого незаконного володіння у власність та визнання права власності на майно залишено без змін (т.2, а.с. 234 236). Ухвалою Малиновського районного суду міста [PERSON] від 15.11.2007 року (суддя Буран О.М.) було відкрито провадження у справі (т.2, а.с. 242). В процесі судового розгляду [PERSON] звернулась з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватне підприємство «АКС», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] державна нотаріальна контора, Перша [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання купівлі продажу, дарування недійсними, визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з чужого незаконного володіння (т.2., а.с. 246 252). Ухвалою Малиновського районного суду міста [PERSON] від 14.09.2010 року (головуючий суддя Целух А.П.) позов [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру було залишено без розгляду (т.2, а.с. 283). В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань щодо розгляду справи у їх відсутності або про відкладення судового засідання не подавали. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідачів та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача та її представника, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому у засіданні, 17 листопада 1990 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в Малиновському РАЦС м.Одеси, про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу III ЖД № 322512, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1190 (т.1, а.с. 64). 16 лютого 2003 року [PERSON] помер, про що Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси зроблено запис за № 1761 (т.1, а.с. 65). Після його смерті відкрилась спадщина у виді квартири [ADDRESS], яку позивачка фактично прийняла, оскільки є єдиною спадкоємицею за законом. Інших спадкоємців не має. [PERSON] своєчасно, у травні 2003 року, звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкоємне майно [PERSON] за законом (т.1, а.с. 63). Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори було відмовлено у зв'язку з тим, що зазначена квартира вже належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2003 року. В теперішній час ця квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування, який був посвідчений 16 липня 2004 року державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] У матеріалах справи є угода про договір купівлі-продажу квартири від 4 жовтня 2002 року (т.1, а.с. 4 ) про виплату [PERSON] [PERSON] завдатку в сумі еквівалентної 1 500 доларів США і договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20 грудня 2002 року (т.1, а.с. 5) про виплату [PERSON] [PERSON] 8 500 доларів США. Ці дані не відповідають дійсності, оскільки підпис у зазначених документах виконана не [PERSON] та цих угод не було взагалі. Це підтверджується судово почеркознавчою експертизою № 4206 від 29 серпня 2005 року, якою встановлено, що рукописний текст розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США - виконаний не [PERSON], а іншою особою (т.1, а.с. 261 264). Підписи від імені [PERSON] ліворуч від запису його прізвища під текстом розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США та в рядку «Продавец [PERSON]А.» у договорі купівлі продажу від 20.12.2002 р., укладеному від імені [PERSON] та [PERSON], - виконані не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису [PERSON] Таким чином, згоду на продаж свого майна - квартири [ADDRESS] [PERSON] не давав. Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 19 грудня 2002 року № 173300, яке зареєстровано в КП «ОМБТІ т аРОН» під № 246 стр. 58 кн.469 пр від 04 січня 2003 року (т.1, а.с.6), спочатку вибула по мимо його волі - волі власника в чуже незаконне володіння. В серпні 2003 року прокуратурою Малиновського району м.Одеси було порушено кримінальну справу за фактом шахрайства при купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за ст.ст. 190 ч.4 та 358 ч.З КК України. З огляду на вказаний факт вбачається, що спірна угода купівлі-продажу квартири мала місце у 2002 році. З таких обставин цивільні правовідносини, що виникли, регулюються ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ч. 1 ст. 86 ЦК України ( в редакції 1963 року ), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Таким чином, на підставі підробних розписки від 04 жовтня 2002 року та договору купівлі-продажу від 20 грудня 2002 року за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 січня 2003 року [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS]. Право власності на [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», про що є запис у книзі 469 пр., на стор. 59 за реєстровим номером 246. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК України ( в редакції 1963 року ), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На підставі ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року ), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. У вищевказаних розписці від 04 жовтня 2002 року та договорі купівлі-продажу від 20 грудня 2002 року вказано, що [PERSON] сплатила [PERSON] 1 500 та 8 500 доларів США, однак згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені [PERSON] виконані не ним, а іншою особою. Виходячи з цього, [PERSON] вказані суми від [PERSON] не отримував, розписку від 04 жовтня 2002 року та договір купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2002 року не укладав, ключі від квартири [PERSON] ніколи не передавав, а [PERSON] ніколи не сплачувала [PERSON] гроші в сумі 10 000 доларів США за придбання квартири, як це вказано в розписці та договорі. Крім того, 21 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 21 травня 2003 року право власності [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про що є запис за р. № 6498, в книзі № 486 пр. на стор. № 82 за р.№ 246 (т.1, а.с.159). У вищевказаному договорі вказано, що [PERSON] за купівлю квартири сплатив [PERSON] суму 8 910 гривень. Відповідно до ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року ), яка передбачає, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. З цих підстав договір купівлі-продажу від 21 травня 2003 року втрачає своє правове значення як підстава набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки дії [PERSON] є протиправними, так як 04 жовтня 2002 року та 20 грудня 2002 року [PERSON] не укладав з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири і відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4206 від 29 серпня 2005 року встановлено, що рукописний текст розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США -виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] ліворуч від запису його прізвища під текстом розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США та в рядку «Продавец [PERSON]А.» у договорі купівлі-продажу від 20.12.2002 р., укладеному від імені [PERSON] та [PERSON], - виконані не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису [PERSON] В подальшому, 14 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 16 липня 2003 року право власності [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про що є запис за реєстровим № 1-2525 в книзі № 486 пр., на сторінці № 83, за № 246 (т.1, а.с. 160). У вищевказаному договорі вказано, що [PERSON] сплатила [PERSON] суму в 90 661 гривню. Відповідно до ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року ), яка передбачає, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. З цих підстав договір купівлі-продажу від 14 червня 2003 року втрачає своє правове значення як підстава набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки дії [PERSON] є протиправними, так як 04 жовтня 2002 року та 20 грудня 2002 року [PERSON] не укладав з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказана квартири і відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4206 від 29 серпня 2005 року встановлено, що рукописний текст розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] ліворуч від запису його прізвища під текстом розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США та в рядку «Продавец [PERSON]А.» у договорі купівлі-продажу від 20.12.2002 р., укладеному від імені [PERSON] та [PERSON], - виконані не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису [PERSON] В подальшому, 21 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 13 листопада 2003 року право власності [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про що є запис Р.№ 4-5856, 246-стр. 172-кн. 503 пр. (т.1, а.с. 203). У вищевказаному договорі вказано, що [PERSON] безоплатно отримала від [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року ), яка передбачає, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. З цих підстав договір дарування від 21 жовтня 2003 року втрачає своє правове значення як підстава набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки дії [PERSON] є протиправними, так як 04 жовтня 2002 року та 20 грудня 2002 року [PERSON] не укладав з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири і відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4206 від 29 серпня 2005 року встановлено, що рукописний текст розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] ліворуч від запису його прізвища під текстом розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США та в рядку «Продавец [PERSON]А.» у договорі купівлі-продажу від 20.12.2002 р., укладеному від імені [PERSON] та [PERSON], -виконані не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису [PERSON] В подальшому, 16 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 13 серпня 2004 року право власності [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про що є запис № 7А6 в книзі 529 пр.-62 (т.1, а.с. 208). У вищевказаному договорі вказано, що [PERSON] безоплатно отримала від [PERSON] квартиру [ADDRESS] В даному випадку вважаю, що до угоди укладеної ніж [PERSON] та [PERSON] 16 липня 2004 року необхідно застосувати ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Так, вимогами частини 3 статті 388 ЦК України встановлено, якщо майно було набуте безвідплатне в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Також встановлено, що договір дарування від 16 липня 2004 року втрачає своє правове значення як підстава набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки дії [PERSON] є протиправними, так як 04 жовтня 2002 року та 20 грудня 2002 року [PERSON] не укладав з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири і відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4206 від 29 серпня 2005 року встановлено, що рукописний текст розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів СІЛА - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] ліворуч від запису його прізвища під текстом розписки від 04.10.2002 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про отримання 1 500 доларів США та в рядку «Продавец [PERSON]А.» у договорі купівлі-продажу від 20.12.2002 р., укладеному від імені [PERSON] та [PERSON], - виконані не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису [PERSON] Таким чином, [PERSON] не давав згоду на продаж свого майна, а саме квартири [ADDRESS], а належна йому на праві приватної власності квартира вибула помимо його волі у незаконне володіння [PERSON] Тому останній власник квартири [PERSON] є добросовісним набувачем майна, так як на законних підставах стала власником квартири. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Позивачка є дружиною померлого [PERSON], а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України вона має у першу чергу право на спадкування за законом. Інших спадкоємців першої черги немає. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивачка такої заяви не робила. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У позивача відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, і таким чином суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. З, 4, 5, 8, 10, 11, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 48, 86, 128 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 388, 392, 1258, 1261 ЦК України, суд, -

Outcome: approved