overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала і просила задовольнити. Представник зацікавленої особи Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, але до суду не зявилися. Суд, вважає можливим розглянути справу у відсутності зацікавленої особи. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] (російською мовою - [PERSON] та [PERSON]) - є родичами, а саме дружиною та чоловіком згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І - КГ №475137 від 26 вересня 1987 року. 16 липня 2010 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-КИ №355160 від 17.07.2010р. Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO], свідоцтво про народження І - КГ №304229 від 02.08.1999р. у якому батьками записані [PERSON] і [PERSON]. Після смерті чоловіка [PERSON] П, заявник звернулася до пенсійного фонду з заявою про оформлення пенсії на дитину про втрату годувальника за законом. Однак, оформити документи заявниця не має можливості, оскільки у наданих документах, а саме у паспорті МО №088957, свідоцтві про укладення шлюбу І-КГ №475137, свідоцтві про народження дитини І-КГ №304229, та трудовій книжці АХ №510884 прізвище вказано [PERSON], а у інших документах, а саме: свідоцтво про смерть серія 1-КИ №355160, трудові книжки БТ-І № 5320311; УКР № 1946290 -[PERSON]. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів заявниці необхідно для оформлення пенсії на дитину по втраті годувальника за законом [PERSON], який помер 16.07.2010 року. Вислухавши заявника, дослідивши письмові матеріали справи: свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть, копія трудової книжки, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Заявник [PERSON], звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, з рідною сестрою [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, просила задовольнити. Представник зацікавленої особи сектор реєстрації, міграції, віз, громадянства фізичних осіб КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про розгляд справи. Суд, встановив, що заявник [PERSON], народилася 03 березня 1926 року в Костюковичеському районі Могильовської області. В серпні 2010 року заявниця звернулася до представника сектору реєстрації, міграції, віз, громадянства фізичних осіб КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з питанням оформлення дозволу на постійне проживання на території держави Україна, однак їй було відмовлено оскільки відсутній факт родинних відносин між нею та її рідною сестрою [PERSON]. В свідоцтві про народження [PERSON], яке вона отримала 14 серпня 1950 року, як повторне після втрати, зроблено неправильний запис по батькові батька замість Миколайович вказано Макарович. Вислухавши заявника, допитавши свідка [PERSON], котрий підтвердив факт, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи: свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення дійсним та визнання права власності на нього. Обгрунтовуючи свій позов, зазначив, що у 29.02.2008 року домовився з відповідачем щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового приміщення по провулку Великому 2а та перерахував гроші у сумі 6785 гривень 97 коп., що підтверджується квитанцією, а відповідач йому передав житлову кімнату №229 по провулку Великому 2А, що підтверджується актом прийому - передачі від 29.02.2008 року. В подальшому відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Просить визнати договір купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року на житлове приміщення кімнату №229 по провулку Великому 2А у м. Полтаві між ним та ВАТ ПЗ «ГРЛ» дійсним та визнати за ним право власності на житлову кімнату №229 по провулку Великому 2А у м. Полтаві. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання своїх представників не направили, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок № 2а по пров. Великому 2А у м. Полтаві належав ВАГ ПЗ «ГРЛ» 29 лютого 2008 року сторони домовилися щодо усіх істотних умов купівлі-продажу житлового приміщення №229 по пров. Великому 2А у м. Полтаві, зокрема про грошову суму яку позивач мав сплатити - 6785,97 гривень і передачу йому приміщення. Відповідач отримав від нього обумовлені 6785,97 гривень, що підтверджується квитанцією, а відповідач йому передав житлову кімнату №229 по провулку Великому 2А, що підтверджується актом прийому - передачі від 29.02.2008 року.. Причини неявки у нотаріальну контору, на які посилається відповідач, є неповажними і фактично свідчать про ухиляння від посвідчення договору у нотаріуса. Установлені судом обставини визнані сторонами і відповідно до ст.61 ч.І ІДПК України доказуванню не підлягають.. Відповідно до ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Новодонецької селищної ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж за адресою: смт. Новодонецьке Добропільського району, вул. Степна. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що у 1981 році отримала місце для будівництва гаражу по вул. Степній, що підтверджується довідкою від 24.06.1981 року та квитанцією №3/593 від 19.06.1981 року про оплату за надання земельної ділянки. Гараж було побудовано та проведене світло. На початку 2008 року працівниками РЕМ відключено електропостачання у зв'язку з відсутністю документів на право власності на самочинно зведений гараж. Просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж по вул. Степній в смт. Новодонецьке. Відповідач - виконавчий комітет Новодонецької селищної ради надав до суду листа із проханням розглянути справу за відсутності їх представника, не заперечує проти розгляду справи на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, думку відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] у 1981 році дійсно отримала у смт.Новодонецьке Добропільського району місце для будівництва гаражу по вул. Степній, а також оплатила кошти за надану в користування земельну ділянку для цієї мети (а.с.7) Гараж позивачкою був збудований. Згідно плана-схеми, гараж розташований по вул. Степній в смт.Новодонецьке (а.с.6) Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У відповідності до ст.41 Конституції України, право власності передбачає можливість власника на свій розсуд володіти, користатися і розпоряджатися приналежним майном, робити у відношенні свого майна будь-які дії, що не суперечать Закону. Згідно з положеннями ст.ст. 182, 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно у відповідності з Законом підлягає державної реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вищенаведених обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON], так як задоволення цих вимог відповідає її законним правам та інтересам, і не порушує права та інтереси інших осіб. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 182,321,331,376 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обгрунтування доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтування доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

19.07.2010 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить надати їй право на шлюб, посилаючись на те, що в серпні 2009 року вона познайомилась з [PERSON] та завагітніла від нього. На даний час вона має намір одружитись з [PERSON], але не досягла шлюбного віку. В судове засідання заявниця та заінтересовані особи, не з»явились, проте подали до суду заяви, згідно яких вони просять розглянути справу за їх відсутності. В своїй заяві заявниці доводи заяви підтримала. Заінтересовані особи з доводами заяви [PERSON] погодились. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 23 частини 2 Сімейного Кодексу України (далі СК України), за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що заявниця народилась 12 листопада 1993 року, тобто досягла на даний час чотирнадцятирічного віку. Згідно довідки Романівської ЦРЛ [PERSON] знаходиться на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності. Таким чином, суд вважає, що надання права на шлюб буде відповідати інтересам заявниці. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про надання права на шлюб, пояснюючи, що він народився 04 листопада 1992 року і на даний час йому виповнилося 17 років 8 місяців. На даний час заявник та зацікавлена особа [PERSON] бажають укласти шлюб, оскільки остання є вагітною, проте на даний час [PERSON] не досяг шлюбного віку, а саме 18 років, що і змусило заявника звернутися до суду із відповідною заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлену вимогу в повному обсязі та попросив суд задовольнити її з підстав вказаних в заяві. В судовому засіданні зацікавлена особа [PERSON] проти задоволення заявлених вимог не заперечила, пояснюючи, що вони із заявником кохають один одного та бажають створити сімю. На даний час вона чекає від нього дитину, між собою не є родичами і бажають зареєструвати шлюб, а тому просить суд надати [PERSON] право на шлюб з нею, усвідомлюючи відповідальність цього кроку, та вказує на добровільність намірів одружитися. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народився 04 листопада 1992 року і на даний час йому виповнилося повних 17 років 8 місяців, що підтверджується паспортом громадянина України серії СТ №085742 виданим Бобринецьким РВ УМВС в Кіровоградській області. Відповідно висновку ВКК №135 від 02.08.2010 р. [PERSON] є вагітною, строк її вагітності на час видачі довідки, складав 15-16 тижнів. Відповідно ст.22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для жінки встановлюється у сімнадцять років, для чоловіка 18 років. Згідно ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] повністю відповідає їх інтересам, вони кохають один одного та чекають дитину, сторони бажають проживати однією сімєю. На підставі ч. 3 ст. 234 ЦПК України, суд у порядку окремого провадження розглядає справи про надання права на шлюб. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги заявника в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказував, що 15 жовтня 2005 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у виконкомі Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №25. В шлюбі дітей не було. Посилався, що причиною розірвання шлюбу є те, що між ними не має взаєморозуміння, різні характери та погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного. Все призвело до того, що вони припинили шлюбно-сімейні відносини та на протязі 5-ти місяців проживають окремо . На прохання розірвати шлюб в органах РАЦСу, відповідачка не погодилася, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив розірвати шлюб з [PERSON] на примирення не згідний. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, на примирення з [PERSON] не погодилася. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони 15 жовтня 2005 року зареєстрували шлюб у виконкомі Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області актовий запис №25, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Збереження сімї і шлюбу між сторонами стало неможливим. Вони на протязі п»яти місяців проживають окремо , спільного господарства не ведуть, на примирення не згідні. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України „суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Враховуючи те, що у сторін відсутнє бажання зберегти сім»ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім»ї суперечить їх інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст.110,112,114, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Згідно позовної заяви та усних пояснень позивачки в судовому засіданні сторони уклали шлюб 21 лютого 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 38. Від шлюбу є дочка [PERSON] [INFO]. В сімї у сторін виникали сварки, скандали, мають місце непорозуміння, вона втратила любов до відповідача, на теперішній час шлюбні стосунки припинені, з дитиною проживає окремо від відповідача з квітня 2010 року, з ним проживати в подальшому не бажає, немає нічого спільного між ними, бажає спокійного життя, за чотири місяці, що пройшло з часу першого судового засідання відносини не змінилися, відповідач кроків для примирення не робив, з дитиною спілкується і спору щодо цього не має, аліменти сплачує за рішенням суду. Відповідач позов не визнав, просить надати термін для примирення ще два місяці, приводів для розірвання шлюбу не давав. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Так, сторони через сварки скандали у сім'ї припинили подружнє життя, позивачка з квітня 2010 року з дитиною проживає окремо від відповідача, за час що надавався сторонам для примирення таке не наступило і на подальше відкладення розгляду справи не погоджується, проживати спільно з відповідачем не бажає. Означені обставини свідчать, що сім'я у сторін розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

23.03.2010 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором вкладу, інфляційних, трьох відсотків річних та штрафу, передбаченого договором. Свої позовні вимоги мотивував тим, що нею було укладено договір строкового банківського вкладу на строк до 08.02.2010 року, але після закінчення строку дії договору сума вкладу не була повернута відповідачем добровільно. Позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовльнити. Представник відповідача позов не визнала. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач 02.02.2009 року уклала із АБ «Синтез» договір банківського вкладу «Чарівні відсотки» № 020209/05-04 зі сплатою 22 % річних, на суму 10000 грн. Відповідно до п.п. 3.4 [PERSON] зобов1язаний повернути суму вкладу та нарахованих відсотків до 08.02.2010 року. Питання повернення вкладів регулюється договором банківського вкладу та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу, незалежно від виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, окрім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлено договором. Умова договору про відмову від права на отримання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Постанови Національного банку України є підзаконним нормативним актом і не може вносити зміни до законів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», поняття «Вкладу» визначається як кошти у готівковій чи безготівковій формі, у валюті України чи іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладникові відповідно до Законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 5.1 договору про банківський вклад «Накопичувальний» № 020209/05-04, за несвоєчасне повернення вкладу або відсотків за його користування [PERSON] сплачує вкладнику штраф з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від затриманої суми кожний день затримки. Розмір штрафу становить за договором 247,12 грн., Отже, вклад позивача за договором підлягає стягненню з відповідача з урахуванням суми штрафу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні становлять за лютий 2010 року 180 грн. та сума трьох відсотків річних за період з 08.02.2010 року по 23.03.2010 року становить 36,12 грн., відповідно до розрахунку (а.с.5). Також підлягають стягненню з відповідача судові витрати. З відповідача необхідно стягнути 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Також на користь держави належить стягнути державне мито.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

що прокурор м. Нетішин звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 3300,10 грн. В обгрунтування позову зазначає, що останньому відповідачем, в порушення ст. 43 Конституції України та ст. 115 КЗпП України, вчасно не була виплачена заробітна плата, внаслідок чого станом на 28.04.2010 р. утворилася означена вище заборгованість. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги змінив та просить стягнути заборгованість в сумі 2300,10 грн., в звязку з частковою сплатою такої відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача в судове засідання не зявився, згідно заяви позов визнає, просить справу розглядати у його відсутності. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. З доводів позовної заяви, наданих доказів, вбачається, що [PERSON] працює по даний час в ВАТ «Теплоенергомонтаж» Хмельницьке монтажне управління на посаді слюсаря- монтажника. Згідно довідки № 42 від 28.04.2010 року, виданої ХМУ ВАТ «Теплоенергомонтаж», заборгованість по заробітної платі позивача за період з липня 2009 року по грудень 2009 року становила 3300,10 грн., з якої сума 1000 грн. відповідачем сплачена, що не заперечувалося прокурором, який змінивши позовні вимоги просить стягнути 2300,10 грн., та підтверджується платіжними відомостями. Означене відповідач визнав, що вказує на відсутність спору з приводу суми заборгованості. Враховуючи вимоги вище зазначеної норми закону та вимоги ч.2 ст.233 КЗпП України, згідно якої, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд знаходить необхідним провести таке стягнення зі стягненням судових витрат. Тому, за доведеності вимог позивача,

Outcome: approved