Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що вона є дитиною війни і відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак всупереч вимогам цього закону така допомога з січня .2009 року їй не виплачувалася, незважаючи на те, що рішеннями Конституційного суду України № 6рп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29/2007 визнано неконституційними положення пункту 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 р.. якими зупинялась дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У звязку з цим просила визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати їй державного підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2009 р. по день винесення рішення незаконною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй таке підвищення як дитині війни за вказаний період, а також сплачені нею судові витрати. Позивачка свої позовні вимоги підтримує, просить справу розгляну ти у її відсутність (а.с.10). Відповідач надіслав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також свої письмові заперечення (а.с. 13,14), в яких просив в позові відмовити, виходячи з наступного: -згідно зі ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення Про Пенсійний фонд України. -виплата підвищення до пенсії у 2009-2010 р.р. дітям війни проводиться відповідно до вимог ч.І ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни яка ст. 14 Закону України, « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена у розмірі у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того зазначати, що жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлений відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, і питання щодо виплати цього підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже неможливим є і виконання відповідачем норми Закону України "Про соціальний захист дітей війни" Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка у справі відноситься до категорії діти війни і як пенсіонер перебуває на обліку в ПФУ (а.с. 6,9). Як вбачається з довідки Управління (а. с. 9), позивачці, як дитині війні, за січень - грудень 2009 р., за січень- червень 2010 р. підвищення до пенсії виплачено у розмірі по 49 гри 80 коп. щомісячно, тобто у розмірах, визначених постановою КМУ від 28.05.2008 року №530. Разом з тим, в силу до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ст. 46 Конституції України). В період заявлених позовних вимог ця правова норма була чинною, а тому підлягала застосуванню. Всупереч цьому, з 01.01.2009 р. ПФУ нараховувало та виплачувало позивачці підвищення до пенсії у розмірах, встановлених постановою КМУ від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», які, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, не могли бути застосованими як такі, що суперечать ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» У період, за який позивачка просить нарахувати та виплатити підвищення, розмір мінімальної пенсії за віком був встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до абз.1 ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року N 1058-ІУ, а тому цей розмір і слід застосовувати як розрахункову величину'. Статтею 54 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав: : з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 - 00 гри, з 1 липня - 482 - 00 гри, з 1 жовтня - 498 - 00 гри, з 1 листопада - 573 гривні. Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20 жовтня 2009 року №1646-VI прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав: з 1 січня 2010 р. - 695 гри Згідно ст. 52 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 квітня встановлений у розмірі 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, не можуть бути прийняти до уваги положення ч.З ст.28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону7 України «Про соціальний захист дітей війни». Не може бути підставою для відмови у позові і відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії обовязок здійснення яких покладено на ПФУ законодавством. Вищенаведене є підставою для висновку про те, що з 01.01.2009 р. до 01.07.2010 р. підвищення до пенсії як дитині війни позивачці повинно було нараховуватись та виплачуватись ПФУ в розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 22.05.2008 року ). Згідно постанови Путивльського районного суду7 від 01 червня 2009 року таке підвищення позивачці вже було виплачено у відповідності до зазначеної статті Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року (а.с. 7-8). Не підтягають задоволенню вимоги позивачки про нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни по день винесення рішення по справі, тобто з 01 липня по 17 серпня 2010 р., оскільки в матеріалах справи відсутні докази про виплачене їй підвищення до пенсії за вказаний період і такі докази не були надані в судове засідання. Крім того, вона не позбавлена можливості в разі наявності таких доказів в послідуючому звернутись до суду по виплаті підвищення до пенсії як дитині війни за ці місяці. Таким чином, суд вважає за необхідне зобовязати управління Пенсійного фонду7 України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і провести відповідні виплати за період з 01 січня 2009 року до 01 липня 2010 року, з урахуванням виплачених кошті -, за ці місяці. Відповідно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивачки : 37 грн. витрат ні інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - з ПФУ, а 8 грн. 50 коп. судового збору слід компенсувати зі раху нок держави, так як у відповідності з п.34 ч.1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» від 21.01.1993 р. N 7-93 і: змінами. Пенсійний фонд України звільняється від сплати державного мита. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial