overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON], який зареєстрований 07 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 23 розірвати. В обґрунтування своєї вимоги у позові [PERSON] зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона зареєструвала шлюб 07 травня 2007 року. У шлюбі народилась дитина син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів та різних поглядів на сім»ю. Відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, нехтує сім»єю. Сім»я фактично розпалась і подальше збереження сім»ї не можливе. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов повністю підтримала та пояснила, що спільне життя у шлюбі з відповідачем не склалося. Просила позов задовольнити та розірвати шлюб. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив про те, що просив позов слід задовольнити та розірвати шлюб, але сварки в сім»ї він не ініціював. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, та вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що позивач з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб 07 травня 2007 року. У шлюбі народилась дитина син [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів та різних поглядів на сім»ю. За таких обставин спільне життя позивача з відповідачем та збереження шлюбу не можливе і часткове визнання позову відповідачем не може бути перешкодою для розірвання шлюбу. Оскільки позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Ухвалюючи рішення на користь позивача, якою при подачі позову сплачене державне мито, суд вважає за необхідне стягнути сплачене державне мито з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

18 жовтня 2010 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок № 4, розташований по вул. Ювілейна в м. Нова Одеса Миколаївської області. 15 листопада 2005 р. її син [PERSON] одружився на відповідачці з приводу чого вона зареєструвала останню за місцем свого жительства. 26 листопада 2009 р. син та невістка шлюб розірвали в судовому порядку і з вказаного року вона не проживає в її житловому будинку. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду про визнання її такою, що втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити і постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Позивач погодилася на постановлення судом рішення в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до правил, передбачених ст.ст.71,72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. Із матеріалів справи вбачається, що будинок, розташований за адресою Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Ювілейна, 4, належить на праві власності [PERSON], тобто позивачу, що доведено витягом з реєстру права власності на нерухоме майно. У зазначеному будинку окрім позивача зареєстрована і відповідач по справі і цей факт підтверджується відповідною домовою книгою. У судовому засіданні зясовано, що відповідач є бувшою дружиною сина позивача і не проживає у будинку, де зареєстрована з 01 квітня 2009 року. Крім цього така обставина підтверджується актом від 17 листопада 2010 року, складеного комісією у складі депутата міської ради і мешканців вулиці Ювілейна м. Нова Одеса. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше шести місяців без поважних причин, а тому слід вважати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зазначеному будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Представник позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що 25.12.2009року відповідачка позичила у позивача 56000грн., згідно умов розписки зобовязалася повернути борг в строк до 31.05.2010року, але до теперішнього часу борг не повернула у звязку з відсутністю коштів. Представник позивача просить у рахунок повернення боргу визнати за позивачем право власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Бєлінського,5, м.Ізмаїл, припинивши право власності на зазначену частину житлового будинку з надвірними спорудами за відповідачем. Відповідачка в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги про визнання права власності на 1\\2частину житлового будинку з надвірним спорудами за позивачем в рахунок погашення боргу визнала повністю. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позовні вимоги підтверджено розпискою відповідачки від 25.12.2009року на суму 56000грн. Відповідачка на підставі свідоцтва про право власності серії САВ №888030 від 06.10.2008року є власником 1\\2частини житлового будинку з надвірними спорудами, а саме: 1\\2 частина складається: із літ.»А» приміщення: №1-веранда, №7,8 -житлові, №9-коридор, №11-санвузол, №12-кухня, загальна площа -56,5кв.м., житлова площа-32,5кв.м., 1\\2 частина сараю літ.»Б», сарай літ.»Д», вбиральня літ.»В», що знаходиться за адресою: вул.Бєлінського,5, м.Ізмаїл. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнив посилаючись на те, що відповідач проживає у [INFO] та є споживачем послуг по теплопостачанню, які надає позивач, тобто знаходиться з ним у фактичних договірних відносинах. Тому відповідач [PERSON], повинен сплачувати прийняті послуги згідно Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Правила). Але споживач порушив свої обовязки щодо проведення щомісячних розрахунків за теплопостачання станом на 01.09.2010 р., утворилась заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 1258,43 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, викликався, заяв и клопотань по справі не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що [PERSON], знаходиться в фактичних договірних відносинах з КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго». Згідно даних по абоненту [PERSON], (Особовий рахунок: № 11367) адреса: [ADDRESS], станом на 01.09.2010 р., за відповідачем значиться заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 1258,43 грн. Згідно адресної довідки від 18.08.2010 року адресного бюро виданою Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області, підтверджено що відповідач [PERSON], значиться зареєстрованим за адресою [INFO]. З урахуванням того, що відповідач згідно конвертів про виклик від 13.08.2010 року та від 14.10.2010 р., які повернулися до суду з поштовою поміткою адресат «не проживає», також позивачем не представлено матеріалів відносно власника вказаної квартири, відповідно суд не має можливості встановити хто саме користується послугами підприємства тому у суду не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Балтський район, с. Піщана, вул. Садова, 76, який раніше належав [PERSON]. В заяві посилається на те, що 08.06.10. придбала у відповідача вищезазначений будинок, за який сплатила грошові кошти та отримала від відповідача розписку про отримання грошових коштів та технічну документацію на будинок. Однак нотаріально посвідчити угоду не має можливості, оскільки відповідач ухиляється від нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу. З цього приводу позивачка звернувся до суду і просить захистити її права як власника будинку. Сторони по справі, відповідно до ст.. 158 п. 2 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, перевіривши матеріали, що є у справі, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з слідуючих підстав. В с. Піщана Балтського району Одеської області по вул. Садова, 76, знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, який на праві приватної власності належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії АЕЕ № 284194 від 29.09.01., виданого Кодимською державною нотаріальною конторою. 16.10.10. [PERSON] продав зазначений будинок [PERSON], і отримав від останньої грошові кошти за що надав розписку про одержання грошових коштів. Незважаючи на те, що сторони дотрималися простої письмової форми укладення договору, однак в порушення ст.. 657 ЦК України - нотаріально його не посвідчили, що породило проблеми для позивача, оскільки фактично придбавши будинок вона позбавлена права володіти та розпоряджатися майном як власник. Зважаючи на умови ч. 2 ст. 220 ЦК України, беручи до уваги, що сторони укладаючи договір купівлі-продажу будинку домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується розпискою і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. З огляду на зазначене, суд визнає правочин дійсним, оскільки встановлено, що він відповідав справжній волі сторін по справі, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджали обставини, які не залежали від волі позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 26 липня 2005 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду заступника головного бухгалтера. 20 серпня 2010 року вона була звільнена з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України в звязку із ліквідацією підприємства. Однак при звільненні з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 21660 грн. 40 коп., які позивачка просить стягнути з відповідача.Також позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при з звільненні з дня звільнення і по день винесення рішення суду. В судове засідання позивачка не зявилась, а представила заяву, в якій вона повністю підтримала свої позовні вимоги, а справу просила розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином. Оскільки відповідач не зявився в судове засідання, то відповідно до ст.224 ЦПК України суд розглядає дану справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Так судом встановлено, що з 26 липня 2005 року по 20 серпня 2010 року позивачка працювала в ВАТ «Глухівська фабрика по переробці вторинної сировини» на посаді бухгалтера. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи організації повинна проводитись в день звільнення. Однак судом встановлено, що при звільненні позивачки з роботи, відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 21660 грн. 40 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору підприємство, установа, організація зобовязані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із вимог даного закону з відповідача на користь позивачки також необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Як вбачається з матеріалів справи заробітна плата позивачки складала 2902 грн. 22 коп. Таким чином, відповідно до „ Порядку обчислення середньої заробітної плати затв. Постановою КМ України № 100 від 8.02.95року, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 20 серпня 2010 року ( тобто з дня звільнення) і по 1.11.2010 року ( день винесення рішення) складає 6357 грн. 24 коп., які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування свого позову позивач вказує, що 09.08.2010 року за його клопотанням, він був призначений опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO], про що вказано у Розпорядженні голови районної державної адміністрації за № Р-331-10 від 09.08.2010 року. З того часу діти проживають у позивача в будинку і знаходяться на його утриманні. Відповідач прописаний також за цією адресою, але він з дітьми постійно не проживає. Відповідач працює за наймом, постійної роботи не має. Позивачеві самому важко утримувати дітей хоч він і отримую державну допомогу, и тому позивач вважає, що відповідач також повинен надавати кошти на утримання дітей. На підставі ст.ст. 180,181 СК України, позивач просить задовольнити його позов. Позивач надав в судове засідання письмову заяву в якій вказав, що позов підтримує, просить справу розглянути в його відсутність. Відповідач також надав суду письмову заяву в якій позов визнав, просить справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач 09.08.2010 року за його клопотанням, був призначений опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Розпорядженням голови районної державної адміністрації за № Р-331-10 від 09.08.2010 року. З того часу діти проживають у позивача в будинку і знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою селищної ради № 7509 від 01.09.2010 року. Як вказано у позовній заяві, відповідач працює за наймом і тому має дохід і зможе сплачувати аліменти про що він вказав у своїй заяві. Відповідно до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що він постійно проживав на території України , в місті Харкові, до 23 грудня 1991 року. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що народився 31.03.1970 року в м. Ленкорань Республіки Азербайджан. У червні 1988 року він прибув на територію України з Республіки Азербайджан до своїх родичів до міста Харкова,де постійно проживав за адресою: [INFO] до 23 грудня 1991 року. Потім, в кінці грудня 1991 року виїхав до Республіки Азербайджан, а в 2001 році знову приїхав до міста Харкова, де проживає постійно до теперішнього часу. Встановити факт постійного проживання на території України він може тільки через суд, а тому звернувся з заявою до суду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи заяви, просив заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи СГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає ,що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України « Про громадянство України», особа, що постійно проживала на території України до 18 грудня 1991 року, що стала територією України відповідно до ст..5 Закону України « Про правонаступництво України», має право придбати громадянство України по територіальній ознаці. Судом встановлено, що [PERSON] в період з червня 1988 року по 23 грудня 1991 року проживав в місті Харкові, а потім виїхав в Республіку Азербайджан по сімейним обставинам. В теперішній час він також постійно проживає на території України в м. Харкові. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання [PERSON] на території України до 23.12.1991 року. Підстав ставити під сумнів показання даних свідків у суду немає. Окрім цього факт постійного проживання на території України засвідчує і імміграційна віза в паспортному документі [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] на території України з червня 1988 року по 23 грудня 1991 року знайшов підтвердження в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Заявник [PERSON] Хута звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що він постійно проживав на території України , в місті Харкові, до 20 серпня 1991 року. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що народився 06.10.1980 року в м. Цагері Республіки Грузія. У червні 1989 року він прибув на територію України з Республіки Грузія зі своїми батьками до міста Харкова,де постійно проживав за адресою: [INFO] до 20 серпня 1991 року. Потім виїхав до Республіки Азербайджан, а в 2007 році знову приїхав до міста Харкова, де проживає постійно до теперішнього часу. Встановити факт постійного проживання на території України він може тільки через суд, а тому звернувся з заявою до суду. Заявник [PERSON] Хута в судовому засіданні підтримав доводи заяви, просив заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи СГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає ,що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України « Про громадянство України», особа, що постійно проживала на території України до 18 грудня 1991 року, що стала територією України відповідно до ст..5 Закону України « Про правонаступництво України», має право придбати громадянство України по територіальній ознаці. Судом встановлено, що [PERSON] Хута в період з червня 1989 року по 20 серпня 1991 року проживав в місті Харкові, а потім виїхав в Республіку Азербайджан по сімейним обставинам. В теперішній час він також постійно проживає на території України в м. Харкові. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання [PERSON] Хута на території України до 20.08.1991 року. Підстав ставити під сумнів показання даних свідків у суду немає. Окрім цього факт постійного проживання на території України засвідчує і імміграційна віза в паспортному документі [PERSON] Хута . Таким чином, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] Хута на території України з червня 1989 року по 20 серпня 1991 року знайшов підтвердження в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу і доводи мотивує тим, що 23.12.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, шлюб реєструвався виконкомом Петровської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, актовий запис № 7, і мешкала однією родиною по лютий місяць 2010 рік, після чого сімейно-шлюбні відносини припинили. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою, питання стягнення аліментів не вирішено. Спільного майна не мають. Причиною розпаду родини послужила та обставина, що відповідач зловживає спиртними напоями не працює і на цій підставі відбуваються сварки, що і привело до розпаду родини, і позивачка звернулася до суду з позовною заявою. Ухвалою Волноваського районного суду, Донецької області від 20.08.2010 року було надано сторонам строк для можливого поновлення шлюбних відносин. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявилася про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причину неявки суд не інформував, тому причину його неявки суд визнав не поважною. Суд, заслухавши думку позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. . Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 23.12. 1995 року, шлюб реєструвався виконкомом Петровської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, актовий запис № 7, і мешкали однією родиною по лютий місяць 2010 рік, а потім припинили, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу і поясненнями позивачки. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою питання стягнення аліментів не вирішено. Спільне майна не мають. Причиною розпаду шлюбних стосунків стало те, що позивач зловживає спиртними напоями, не працює і на цій підставі відбувалися сварки, що і привело до того, що подальше спільне життя подружжя не можливе, а збереження шлюбу суперечить інтересами позивачки, і сина, що має істотне значення. Ухвалою суду сторонам було надано строк для можливого поновлення шлюбних відносин, але це позитивного результату не дало. На підставі ст. ст. 104, 110,112 СК України позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сторони однією родиною не мешкають, мір до встановлення родинних відносин прийнято не було, що свідчить про те, що родина розпалася остаточно, суд вважає за можливе подальші судові витрати покласти на відповідача, у сторін це перший шлюб, тому підлягає стягненню 17 гривень. На підставі ст. ст. 104, 110-112 СК України і

Outcome: approved