Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова щодо перерахунку [PERSON] пенсії за період з 01.03.2001 р. по 31.12.2003 р. основної щомісячної пенсії в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 р. пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», а з 01.01.2004 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по теперішній час - основної щомісячної пенсії в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по теперішній час пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на момент нарахування пенсії. Зобов'язати [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова здійснити [PERSON] донарахування та виплату недорахованої за період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року пенсії виходячи з розміру належної до сплати: основної щомісячної пенсії в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», на момент нарахування пенсії. Зобов'язати [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова здійснити [PERSON] донарахування та виплату недорахованої за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по теперішній час, пенсії виходячи з розміру належної до сплати: основної щомісячної пенсії в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на момент нарахування пенсії. Зобовязати [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, після здійснення відповідного перерахунку та виплати заборгованості [PERSON] пенсійних виплат у необхідних розмірах, призначити до виплати позивачу у законодавчо встановленому розмірі державну пенсію в мінімальному обємі у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію шкоду за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком. Провести перерахунок вищевказаних виплат [PERSON], починаючи з 01.03.2001 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по теперішній час, та здійснювати такий перерахунок в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму. Також Позивач просить поновити строки позовної давності та провести перерахунок вищевказаних виплат починаючи з 01.03.2001 року. В судове засідання позивач не з*явився надавши до суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з*явився, надавши до суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність, крім того представник відповідача надав до суду письмові заперечення в яких вказав, що проти позову заперечує в повному обсязі та зазначив, що позивач перебуває на обліку в [PERSON] та отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи, внаслідок захворювання, отриманого в звязку з роботою по ліквідації аварії на ЧАЄС. Пенсійне забезпечення осіб, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796 від 28.02.1991 року, ЗУ «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування № 1058 від 09.07.2003 року та на підставі Постанови [PERSON] Міністрів України. Стаття 49 Закону № 796 закріплює норму у відповідності до якої пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 призначається у відповідності до ст. 54 Закону № 796, частина 4 якого встановлює, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2-й групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до категорії 1 згідно ст. 50 Закону № 796 призначається у розмірах: інвалідам 2-ї групи 75% мінімальних пенсій за віком. Розмір пенсії, встановлений частиною 4 ст. 54 Закону 796, був визначений виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлений не був. Оскільки частиною 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте частина 3 вказаної статті встановлює мінімальний розмір пенсії за віком виключно дав визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Тобто, мінімальний розмір пенсії, визначений абзацом першим частини 1 статті 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо розрахунку пенсій, призначених відповідно до частини 4 ст. 54 та розрахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1 категорії ЗУ № 796 застосовуватися не може. Положення ч.3 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо встановлених обмежень застосування розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 цього Закону, Конституційним судом України такими, що не відповідають Конституції України , не визнавались, а тому підлягають виконанню. Враховуючи викладене, управління вважає, що в даному випадку стверджувати про зауваження змісту та обсягу прав осіб, яким пенсія призначена з урахуванням положень частини 4 статті 54 ЗУ № 796, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів та відповідно про порушення положень ст. 22 Конституції України підстав не вбачається. Суд, перевіривши матеріали справи установив факти та відповідні до них правовідносини. За рішення МСЄК, [PERSON] є інвалідом 2-ої групи, (посвідчення Серії А № 018327 від 28.04.1993 року) та віднесений до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За цих обставин, згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання державної пенсії, розмір якої у відповідності до ст.54 вказаного закону повинен бути не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії згідно того ж закону повинен складати - 75 % мінімальних пенсій за віком. З 2001 року у відповідача по справі, з'явився обов'язок нараховувати і сплачувати належні позивачу основну і додаткову пенсії, які він отримує, як громадянин, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом ЧАЄС ІІ групи, в розмірах передбачених статтями 50 і 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року (надалі [PERSON]) в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 230/96-ВР від 06.06.96 року. Цим Законом на [PERSON] Пенсійного фонду в Комінтернівському районі м. Харкова покладений обов'язок нараховувати і виплачувати належні позивачу пенсії, як інваліду ЧАЄС ІІ групи в розмірі неменшому ніж: державної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії - 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Функції по призначенню та виплаті пенсії передані Пенсійному фонду України з 1 березня 2001 року, згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 18 грудня №121/2001, тобто з даного періоду у відповідача [PERSON] Пенсійного фонду в Комінтернівському районі м. Харкова виникає зобовязання здійснити перерахунок та відповідні виплати . Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв'язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Таким чином, відповідно до Закону, розмір мінімальної пенсії інваліда ЧАЄС з червня 1996 року збільшувався в декілька разів і мав дорівнюватися: для інвалідів ЧАЄС ІІІ групи - 442 грн/ 65 коп.; для інвалідів ЧАЄС II групи - 596 грн. 88 коп.; для інвалідів ЧАЄС І групи 749 грн. 10 коп. З наступним перерахунком у разі збільшення величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Обов'язок щодо призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати покладено на відповідача ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Але відповідач проігнорував вимоги Закону і покладений на нього обов'язок і нараховував та сплачував належні позивачу пенсії в значно меншому розмірі, використовуючи для їх нарахування замість норм Закону постанови [PERSON] Міністрів України. Така бездіяльність є протиправною, оскільки цим порушено мої конституційні права, визначені: статтею 56 Конституції України на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, по створенню безпечних умов праці і проживання під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи - відповідальність за що взяла на себе держава в повному обсязі, що знайшло свій прояв в статтях 1 і 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП від 28.02.1991 року, частиною першою статті 46 Конституції України, на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі часткової втрати працездатності в порядку і розмірах, передбачених Законом. В 1991 році Верховна Рада України прийняла спеціальний [PERSON] України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи». Прийняття цього Закону було обумовлено значною кількістю населення України, яка приймала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, яка станом на 1991 рік постраждала від дії іонізуючого випромінювання. Відповідно до ст. 13 Закону в редакції 1991 року, держава зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану громадянам за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітям - які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ст.50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком: інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, а також особам. захворювання .яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 54 Закону пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» Закон в редакціях до 1996 року не мав імперативності і посилань на Конституцію України, його положення допускали вільне тлумачення багатьох його статей, і в зв'язку з законодавчо визнаним розміром мінімальної заробітної плати в 17 грн., він не надавав передбаченого Конституцією України соціального захисту інвалідам ЧАЕС. 28 червня 1996 року, на п'ятій сесії Верховної Ради України, прийнята Конституція України. В статті 3 «людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнані найвищою соціальною цінністю». Встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також держава взяла на себе відповідальність перед людиною - за свою діяльність, а утвердження «і забезпечення прав і свобод людини» визнано головним обов'язком держави. В статті 8 Конституції України визначила принцип дії в Україні верховенства права, згідно якого діяльність державних органів, посадових осіб і громадян (в тій частині, в якій право стосується життя приватної особи) підпорядковується закону. Стаття 19 Конституції України передбачає органам державної влади та їх посадовим особам діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України. Крім того стаття 22 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, забороняє при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а стаття 60 Конституції України забороняє виконувати явно злочинні розпорядження чи накази і передбачає за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу юридичну відповідальність. З урахуванням імперативу статті З Конституції України, скасування чи обмеження конституційних прав і свобод, які забезпечують життєві потреби людини, є злочинною по самій своїй суті. На підставі всіх цих норм прямої дії, Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 230/96-ВР від 06.06.96 року, який існує в тій же редакції станом і на сьогодення, був суттєво посилений соціальний захист інвалідів ЧАЄС. В новій редакції статей 1 і 13 Закону. Законодавець не тільки прийняв зобов'язання відшкодувати шкоду особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а й визнав повну відповідальність держави за не створення безпечних і не шкідливих умов праці для ліквідаторів, що привело до захворювань і інвалідності. Був чітко визначений на державному рівні пріоритет життя та здоровя людей , які постраждали від Чорнобильської катастрофи . Преамбула Закону , як і сам [PERSON] в цілому , стала містити посилання на Конституцію України , зокрема ст. 3, 46, 56: «[PERSON] визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, соціальний захист потерпілого населення ... Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодовувати її». Також було вирішено питання про надання реального соціального захисту інвалідам ЧАЕС для чого законодавець скасував прив'язку пенсій інвалідам ЧАЕС до розміру мінімальної заробітної плати, замінивши її на мінімальну пенсію за віком, одночасно збільшивши її розмір. Згідно ст. 54 Закону, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, а ніж: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Мінімальна пенсія за віком законодавчо в 1996 році Закону визначалася відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв'язку зі збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Згідно ч. 4 ст. 1 цього Закону, для інвалідів повинен застосовуватися прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, на яке згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» покладено обов'язок щодо призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати, абзацу 1 п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за № 121/2001 покладено обов'язок щодо «призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій» (аналогічну вимогу про «забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій» відповідачем містить Постанова [PERSON] Міністрів України № 1261 від 24 жовтня 2007 р. в абз. 5 п. З Положення про Пенсійний фонд України) порушило вимоги ст. ст. 46 і 56 Конституції України, ст. ст. 50 і 54 Закону і сплачувало пенсії в значно меншому розмірі. Посилання відповідача на те, що він виконував вимоги постанов [PERSON] Міністрів України, згідно яких незаконно занижувався розмір мінімальної пенсії за віком всупереч вимогам Закону, є хибним, так як згідно статті 117 Конституції України [PERSON] Міністрів України видає постанови і розпорядження тільки в межах своєї компетенції, яка згідно пунктів 2, 3 статті 116 Основного Закону України визначена як забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечення соціального захисту. В рішенні [PERSON] Суду України № 19-рп/2009 від 08.09.2009 року по справі № 1-27/2009 за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 10 Постанови [PERSON] Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», який передбачав обмеження максимального розміру пенсій (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 12 мінімальними розмірами пенсії за віком, встановленими згідно з абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", [PERSON] Суд України встановив, що відповідно до Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92). [PERSON] Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечувати проведення політики, зокрема, у сфері соціального захисту(пункти 2, 3 статті 116 Основного Закону України). Зазначене свідчить, що [PERSON] Міністрів України не наділений повноваженнями щодо встановлення розмірів пенсій. Таким чином [PERSON] Міністрів України втрутився у сферу виключної компетенції законодавця всупереч положенням частини другої статті 6, частини другої статті 8, частини другої статті 19, пункту 3 частини першої ст.85 пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України». Але у всякому разі виконувати положення підзаконних актів всупереч нормам Закону, відповідних статей Конституції України, для органів державної влади є явно злочинним по своїй суті , так як Конституція України є нормою прямої дії , а згідно статті 60 Конституції України забороняється виконувати явно злочинні розпорядження». Така ж ситуація і з п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який вносив зміни до Закону на 2008 рік. значно понижаючи розмір пенсій інвалідів ЧАЄС. [PERSON] закон був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) рішенням [PERSON] Суду України від 22.05.2008 року за № 10 - рп 2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу І, пунктів 61. 62. 63 і 66 розділу П, пункту 3 розділу ПІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу І п. 1-4. 6-22, 24 -100 розділ) II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). Згідно рішення [PERSON] Суду України однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (частина друга статті 22 Конституції України) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частина третя статті 22 Конституції України)... Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина [PERSON] Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод. Більше того, посилання відповідача на те, що існувала правова колізія між Законом і Законами України про державний бюджет України на відповідні роки, при цьому закони про держбюджет були прийняті пізніше, тому саме вони повинні виконуватися, є хибним, так як правова колізія, якщо вона мала місце, була між 22 статтею Конституції України і відповідними законами про держбюджет, тобто виконуватися в любому випадку мала Конституція України. Особливе значення має також імператив статті 64 Конституції України, згідно якого права і свободи передбачені статтею 56 Конституції України не можуть бути обмежені навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Все вищенаведене дає право стверджувати про протиправне ігнорування відповідачем ст. ст. З,19, 46, 56, 60 і 64 Конституції України, що привело до сплати пенсій, починаючи з 01.03.2001 року, в значно меншому розмірі, ніж це передбачено ст. ст. 50 і 54 Закону. З урахуванням того факту, що законодавець визначив мінімальний розмір належних мені, як інваліду ЧАЄС пенсій, не виплачувати який держава не мала права навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, враховуючи норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат», ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтю 1Протоколу № 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, суми пенсій, не отримані нею з вини відповідача, повинні бути виплачені їй за минулий час, починаючи з 01.06.1996 року, без обмеження будь-яким строком, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відповідно до Закону. Рішенням [PERSON] Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційним положення статті 67 розділу 1 пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12, пункту 35, пунктів 36-100 розділу II. Внесення змін до деяких законодавчих актів України. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається [PERSON] Міністрів України. [PERSON] Міністрів України своїми нормативно-правовими актами визначає конкретний розмір пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що виплачуються за рахунок державного бюджету. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 06.06.1996р. №230/96-ВР) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по Ш групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається [PERSON] Міністрів України. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 19.12.1991р. №2001-XII, із змінами, внесеними Законом від 06.06.1996р. №230/96-ВР) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком, інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу -50 процентів мінімальної пенсії за віком. З положеннями даних норм співпадає припис п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 року № 523. Згідно абз. 1,3 ч. 1 ст. 2 Закону України № 966-ХГ/ від 15 липня 1996 року «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до вимог ч. З ст. 45 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абз. З ст. 1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється [PERSON] Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет на відповідний рік. Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є виправною величиною від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю призначеним Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже за [PERSON] нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не підзаконні акти, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Ч.5 ст, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається [PERSON] Міністрів України. Оскільки надання законодавцем такого права [PERSON] Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи таким порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача встановлених цим же законом. Тобто, [PERSON] Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього закону в тому числі й інших законів, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком. Пунктом 28 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ч. ч. З, 4 статті 54 замінено чотирма частинами, за змістом яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською .катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках по II групі інвалідності - 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. Рішенням [PERSON] Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року положення ст. 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18. підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34. підпунктів 1-6, 8-12, пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення [PERSON] Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів. Суд вважає,що вимога позивача про поновлення строку на оскарження дій [PERSON] Пенсійного фонду в Комінтернівському районі м. Харкова підлягає задоволенню, оскільки позивачу в 2010 році стало відомо про порушення його прав, [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова. Згідно зі ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності,порушене право підлягає захисту. З 01.01.2004 по 11.01.2005 р. відповідно ст.28 ЗУ «Про загальнообов*зкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіка 25,а жінок 20 років страхового стажу,встановлювався в розмірі 20% середньої заробітної плати працівників,зайнятих у галузях економіки України,за попередній рік,яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики. Законом України « Про внесення змін до ЗУ «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» частину 1 ст. 28 викладено в такій редакції: мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,визначеного законом. Закон набрав чинності з 12.01.2005 р. Про те частина 3 вказаної статті встановлює мінімальний розмір пенсії за віком виключно для визначення розмірів пенсій,призначених згідно з цим Законом. Тобто,мінімальний розмір пенсії, визначений абзацом першим частини 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» щодо розрахунку пенсій,призначених відповідно до частини 4 статті 54 та розрахунку додаткової пенсії за шкоду,заподіяну здоров*ю,особам віднесеним до категорії 1 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» застосовуватись не може. Частиною 5 ст.54 вказаного Закону передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності,що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається [PERSON] Міністрів України. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та про необхідність зобов*язання відповідача здійснити перерахунок з 01.03.2001 р. Відповідно до ст. 73 Закону України від 08.02.1995 р. № 39/95 ВР «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється відповідним законодавством України. Разом з тим, ч. 1 ст. 76 зазначеного Закону передбачено , що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

Outcome: approved