Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

24.06.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, в якій просив визнати незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області щодо не нарахування та невиплати додаткової пенсії виключно з законодавчо встановлених розмірів та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та провести відповідні виплати належної йому додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС ІІ категорії відповідно до ст.ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме установити додаткову пенсію як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС ІІ категорії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а також провести відповідні виплати за період з 17.04.02 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 17.04.02 року отримує пенсію за віком та додаткову пенсію як учасник ліквідації наслідків на ЧАЄС 2 категорії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст.ст. 51, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ). Відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ має право на отримання додаткової пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком. При цьому пенсія в належному розмірі йому не виплачується, а Пенсійний фонд посилається на постанови КМУ, законодавство, яке в порушення вимог Конституції України використовується відповідачем та порушує його права, гарантовані Конституцією і Законами України, а не на чинне пенсійне законодавство, яке регулює встановлення та виплати пенсії учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС. Вважає таку бездіяльність відповідача незаконною, оскільки цим порушено його конституційні права. Позивач в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності, надав заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги не визнав та зазначив наступне. [PERSON] з 17 квітня 2002 року призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.03 року № 1058-ІV та додаткова пенсія, відповідно до ст.ст.49, 51 Закону № 796 ХІІ, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЄС 1986 року 2 категорії. Згідно зі статтею 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. На підставі цієї норми Пенсійний фонд призначає та виплачує додаткові пенсії, застосовує норми ПКМУ від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі Постанова № 1), п.б ч.1 якої встановлює, що виходячи з розміру 19,91 грн. додаткової пенсії, передбаченої Законом № 796-ХІІ, під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім пенсій працівникам, передбаченим у частині 3 ст.53 зазначеного Закону) та Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а також пенсій, передбачених ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ. Тобто додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, особам 2 категорії, призначається в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком: 19,91*30%. З 01.01.08 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.07 року № 107 були внесені зміни до Закону № 796-ХІІ, в новій редакції якого ст.51 установлює, що особам, віднесеним до 2 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 15 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також, на підставі вищевказаного Закону було визначено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. Тобто, починаючи з 1 сiчня 2008 року розмiри пенсiй та додаткових пенсiй встановлюються з урахуванням вищезазначеного Закону. Рiшенням Конституцiйного Суду України вiд 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституцiйним положення статтi 67 роздiлу 1 пунктів 2-4, 6-8, 10-18, пiдпункту 7 пункту 19, пунктiв 20-22, 24-34, пiдпунктiв 1-6, 8-12, пункту 35, пунктiв 36-100 роздiлу II. Внесення змiн до деяких законодавчих актів України. В тому числі й нові редакції ст.51 на підставі цього Рішення визнані неконституційними. Постановою Кабiнету Міністрів України вiд 28 травня 2008 р. № 530, яка набрала чинності 22.05.08 року, врегульовано деякi питання соцiального захисту окремих категорiй громадян, зокрема громадян, якi отримують пенсії, вiдповiдно до Закону України «Про статус та соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи». Пунктами 4 та 6 зазначеної постанови передбачено щомiсячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю відповідно до Закону інвалідам ІІІ групи у розмірі 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. На підставі постанови Кабiнету Міністрів України вiд 17 червня 2008 р. № 654 «Про пiдвищення пенсiйного забезпечення громадян» постанова № 1 від 03.01.02 року з 01.09.08 року втратила чинність. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсiйне страхування» передбачено, що мiнiмальний розмiр пенсій у розмiрi прожиткового мінімуму для осiб, якi втратили працездатнiсть, застосовуєтъся виключно для визначення розмiрiв пенсiй, призначених виключно з цим Законом. Крім того, звертав увагу суду, на порушення позивачем трирічного строку позовної давності для звернення з позовом. Позов [PERSON] просив залишити без задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Позивач [PERSON] з 17.04.02 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 220292 та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.03 року та додаткову пенсію, відповідно до ст.ст.49,51 Закону № 796-ХІІ. Запереченнями на позовну заяву підтверджуються доводи позивача про те, що додаткова пенсія йому нараховувалася не відповідно до вимог ст. ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідно до підзаконних актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України. Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996 року особам, віднесеним до 2 категорії, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно вимог частини 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абз. 3 ст. 1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет на відповідний рік. Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є виправною величиною від якої проводиться розрахунок зокрема додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю призначену за ст. 51 Закону № 796-ХІІ . Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27.12.2008 року було внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до нової редакції вищезазначеного Закону з 01.01.2008 року вихідним критерієм для розрахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою визначено прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно нової редакції ст. 51 Закону № 796-ХІІ розмір додаткової пенсії особам, віднесеним до 2 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 р. від 22.05.2008 року визнано неконституційними положення ст.67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-1 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України». В тому числі й нові редакції ст.51 на підставі цього Рішення визнані неконституційними. Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року обчислення додаткової пенсії позивачу повинно було здійснюватись у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 22 травня 2008 року виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Як вбачається із письмових пояснень Управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу додаткової пенсії керувався постановами Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян». Відповідно до ч.5 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії відповідач повинен був керуватися ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нормами відповідного Закону України про визначення мінімальної пенсії за віком на момент виплати, а не Постановами Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг прав позивача, встановлених законом. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» від 23 грудня 2004 року, затверджено на 2005 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунок на місяць для осіб, які втратили працездатність 332 грн. Відповідно до ст.65 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, встановлено в розмірі: з 01.01.2006 року 350 гривень, з 01.04.2006 року 359 гривень, з 01.10.2006 року по 31.12.2006 року 366 гривень. Згідно ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року мінімальний розмір пенсії за віком з 01.01.2007 року встановлено в розмірі 380 грн., з 01.04.2007 року 406 грн., з 01.10.2007 року 411 грн. Статтею 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року мінімальний розмір пенсії з 01.01.2008 року становив 470 грн., з 01.04.2008 року 481 грн., з 01.07.2008 року 482 грн., з 01.10.2008 року 498 грн. Статтею 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 мінімальний розмір пенсії з 01.01.2009 року становив 498 грн., з 01.11.2009 року 573 грн. Статтею 1 Закону України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мінімальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. встановлено мінімальний розмір пенсії для осіб, які втратили працездатність: з 1 листопада 2009 року - 573 гривень, з 1 січня 2010 року - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень. Тому саме ці розміри мінімальної пенсії за віком відповідач повинен був застосовувати при нарахуванні та виплаті позивачу додаткової пенсії. Як вбачається із заперечень Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області розмір додаткової пенсії, яку отримував позивач з 17 квітня 2002 року не відповідає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Приймаючи рішення по справі, суд виходить з того, що з 01 січня 2004 року ст.19 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність з прийняттям ст.28 Закону України в редакції від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка передбачала, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » від 24 грудня 2004 року № 2291-ІУ, що набув чинності з 12 січня 2005 року, редакція ст.28 вказаного Закону була змінена і розмір мінімальної пенсії за віком встановлено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначено законом, а саме законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, відповідачем було порушено законне право позивача на отримання додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, в належному розмірі. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне прийняти рішення щодо зобовязання відповідача Управління Пенсійного фонду у Балаклійському районі здійснити позивачу перерахунок та виплату додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Що стосується періоду, за який необхідно здійснити перерахунок пенсії позивачу, то суд приходить до наступного. Виходячи з системного аналізу ст. 51 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 3 ч.1 ст. 268 ЦПК України, суд вважає, що на вимоги позивача щодо здійснення перерахунку основної та додаткової пенсії строки позовної давності не поширюються. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимоги позивача повинні розглядатися без обмеження строку, за який вони заявлені. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач має право на перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України. Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд не може погодитися з розрахунком, проведеним відповідачем щодо обчислення пенсії позивача та з посиланнями відповідача на ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з якими порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, як і не може погодитися з тим, що застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 тієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання пенсії, передбаченої ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На підставі викладеного,

Outcome: partial