Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тими обставинами, що їй та членам її родини у 2000 році було надано підприємством ВАТ "Дніпропетровський домобудівний комбінат №2" ордер на вселення до кімнати 119 гуртожитку за адресою: пр.Кірова, 107-г, у м.Дніпропетровську, який належав ВАТ "Дніпропетровський домобудівний комбінат №2". Проживання сім"ї у гуртожитку підтверджується наявністю реєстрації у паспортах всіх членів родини. Після ліквідації ВАТ "Дніпропетровський домобудівний комбінат №2" на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2002 власником гуртожитку став відповідач, але всі мешканці залишилися проживати у ньому. З моменту придбання гуртожитку відповідач всіляко намагається ущемити права позивачки та членів її сім"ї на проживання у гуртожитку, встановлюючи на свій розсуд оплату за проживання, яка не обґрунтована ніякими нормами та тарифами. На неодноразові звернення до відповідача з вимогою укласти договір найму житлового приміщення з урахуванням тарифів, встановлених Дніпропетровською міською радою, відповідач відмовляється, що й потягло за собою подачу позову до суду. Відповідач розраховує розмір оплати за житлово-комунальні послуги, виходячи з койко-місця, в той час, як родина позивача проживає у відокремленій кімнаті, а тому відповідно до Положення про гуртожитки, має вносити плату за користування житловою площею та за комунальні послуги по ставках квартирної плати, встановленої для будинків державного та громадського житлового фонду. Навіть зміна власника не позбавляє родину позивача від права на житло, у якому відповідач фактично намагається своїми діями родині відмовити. Просить суд визнати за родиною [PERSON] право користування житловим приміщенням кімнатою 119 у гуртожитку за адресою: пр.Кірова, 107-г, у м.Дніпропетровську, зобовязати відповідача видати на родину позивача належним чином оформлений ордер, зобовязати відповідача укласти з позивачем, як з основним квартиронаймачем типовий договір найму у запропонованій позивачем редакції, покласти на Дніпропетровську міську раду обовязок засвідчити типовий договір найму, встановити розмір та порядок оплати житлово-комунальних послуг за тарифами, встановленими для будинків державного житлового фонду, зобовязати відповідача укласти договори про участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території, надати послуги з централізованого опалення, постачання холодною та гарячою водою, зобовязати відповідача погодити тарифи з надання житлово-комунальних послуг, зобовязати відповідача здійснити постійну реєстрацію всіх членів родини [PERSON] за місцем фактичного постійного проживання. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені позовні вимоги та, посилаючись на підстави позову, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради, у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи - Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка згідно з даними про реєстрацію зареєстрована у гуртожитку по пр.Кірова, 107-г, у м.Дніпропетровську з січня 2005 року. За своєю юридичною природою реєстрація особи у певному місці є підтвердженням її права користування житловим приміщенням саме у цьому місці, тому суд вважає, що позивачка з 2005 року набула права користування житловим приміщенням у гуртожитку, розташованому по пр.Кірова, 107-г, у м.Дніпропетровську. Зміна власника гуртожитку не змінила статусу гуртожитку та і відповідач належними доказами не довів, що придбана ним будівля перестала бути гуртожитком. Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Так як позивачка та члени її родини вселилися у займані ними приміщення ще у 2000 році, для зобовязання відповідача до видачі додатково ордеру, як документу, що дає право на вселення до цих приміщень, немає передбачених законом підстав, а тому позовні вимоги про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання відповідача видати ордер задоволенню не підлягають, також задоволенню не підлягає позовна вимога про зобовязання відповідача здійснити постійну реєстрацію всіх членів родини [PERSON] за місцем фактичного постійного проживання, оскільки до повноважень відповідача не входить реєстрація осіб. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що у січні 2007 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір найму кімнати 119 у гуртожитку, розташованому по пр.Кірова, 107-г, у м.Дніпропетровську строком на один рік. У 2008 році позивачка не погодилася з розміром плати, запропонованої відповідачем, та зробила відповідачеві пропозицію щодо укладення договору найму житлових приміщень на умовах, які передбачають оплату житлово-комунальних послуг за тарифами, встановленими міською радою для будинків державного житлового фонду. Відповідач у своїй відповіді позивачці не погодився з пропозицією позивачки та виклав свої аргументи щодо неможливості укладення договору на умовах позивача, так як відповідач є балансоутримувачем та власником всіх приміщень, що розташовані за адресою - пр.Кірова, 107-г, у м.Дніпропетровську, та уклав з відповідними постачальними організаціями договори на поставку житлово-комунальних послуг у приміщення, та які він сам же за цими договорами і оплачує. Суд вважає, що відповідач, як власник приміщень та платник за договорами постачання комунальних послуг, має право встановлювати плату мешканцям за фактично спожиті послуги та користування житловою площею. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. З рахунків на оплату, які відповідач виставляє позивачці, вбачається, що вони відповідно до ст.ст.66-67 ЖК України містять плату за користування житловим приміщенням та за фактично спожиті комунальні послуги. Позивачка же не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач, встановлюючи їй розмір плати за проживання та користування житлово-комунальними послугами, порушив встановлені тарифи. Суд вважає, що позивачка належними доказами не довела позовні вимоги про зобовязання відповідача укласти з позивачкою, як з основним квартиронаймачем типовий договір найму у запропонованій позивачем редакції, покласти на Дніпропетровську міську раду обовязок засвідчити типовий договір найму, встановлення розміру та порядку оплати житлово-комунальних послуг за тарифами, встановленими для будинків державного житлового фонду, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Так як вимоги про зобов'язання відповідача укласти договори про участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території, про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодною водою та гарячою водою, зобов'язання відповідача погодити тарифи з надання житлово-комунальних послуг є похідними від вимог про зобов'язання відповідача видати на родину позивача належним чином оформлений ордер, зобов'язання відповідача укласти з позивачем, як з основним квартиронаймачем типовий договір найму у запропонованій позивачем редакції, покласти на Дніпропетровську міську раду обов'язок засвідчити типовий договір найму, встановлення розміру та порядку оплати житлово-комунальних послуг за тарифами, встановленими для будинків державного житлового фонду, які судом не задоволені, ці похідні вимоги також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed