Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

11 листопада 2009 року [PERSON] подала позов до [PERSON], П., в якому просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,062 га, розташованої в с.т. «Ландиш» на території Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, який 5 січня 2000 року укладений між [PERSON] (продавцем) і [PERSON] (покупцем), посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за #22 недійсним в частині зазначення покупцем [PERSON], визнати дійсним покупцем даної земельної ділянки її -[PERSON] та визнати за нею право власності на дану земельну ділянку. Послалась на те, що у 1997 року під час роботи на посаді директора філії "Гуртожиток» ВАТ «Перший київський авторемонтний завод» в рахунок заборгованості по зарплаті отримала два комплекти садових будинків загальною вартістю 3 424 грн. 30 коп.. У тому ж таки 1997 році з допомогою знайомих купила у [PERSON] за 325 доларів США, що на той час становило 1600 грн., земельну ділянку площею 625 кв.м. для садівництва під №461, на даний час №39 по вул. Медична в садовому товаристві «Ландиш» с.Рожни. Але договір купівлі-продажу оформлений не був через відсутність у продавця правовстановлюючих документів, які на той час ще виготовлялись. Після цього вона організувала та оплатила доставку на земельну ділянку садових будинків, їх монтаж. З них було зведено один садовий будинок площею 53,5 кв.м., який у подальшому облицьований цеглою. Відповідач [PERSON] став проживати з нею однією сім»єю приблизно з 1998 року, допомагав їй у будівництві садового будинку, зведення якого було завершено влітку 2003 року. На цей час відповідач [PERSON] розірвав шлюб, в якому перебував і майже відразу після цього вони 10 жовтня 2003 року зареєстрували свій шлюб. До кінця 2003 року оформити здачу в експлуатацію садового будинку та правовстановлюючі документи на нього вона не встигла, а з початку 2004 року для цього вже потрібно було звертатися до суду, тому вирішення даного питання вона відклала на майбутнє. З невідомих для неї причин з початку 2007 року поведінка відповідача по відношенню до неї різко змінилася. Він почав грубо себе вести,влаштовувати сварки, погрожувати, виганяти її з будинку. А на початку травня 2008 року прибираючи в садовому будинку, вона випадково натрапила на копії ряду документів, з яких дізналася, що відповідач 22 липня 2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, власником якої став на підставі договору купівлі-продажу від 5 січня 2000 року та всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку і садовий будинок оформив на себе. Вважаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки удаваним в частині визначення покупцем [PERSON], оскільки не він, а вона була фактичним її покупцем та виконала всі визначені законом обов»язки покупця, позивач [PERSON] і звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити з наведених вище підстав. Крім того пояснила, що угода купівлі-продажу земельної ділянки в 1997 році була вчинена у [PERSON] дома і крім них двох при її укладенні були присутні відповідач [PERSON] який її привіз, та знайома продавця [PERSON] [PERSON]. [PERSON] почала торгуватись з нею за ціну та збільшувати ту, про яку вона домовилась з [PERSON] попередньо, у зв»язку з чим вона сприйняла тоді [PERSON] як дружину [PERSON], торгувалась з нею та передала їй в руки 325 доларів США як ціну купівлі-продажу земельної ділянки, на якій зійшлись. Додатково просила поновити їй строк позовної давності для звернення до суду, вважаючи, що він пропущений з поважної причини, оскільки про порушення свого права вона довідалася лише в 2008 році. Відповідач [PERSON] в письмових запереченнях, підтриманих в судовому засіданні його представником [PERSON], позовну заяву [PERSON] не визнав і заперечував проти її задоволення, посилаючись при цьому на те, що фактичне укладення в 1997 році договору купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] повністю не відповідає дійсності і спростовується нотаріально посвідченим та укладеним між ним і [PERSON] 5 січня 2000 року договором купівлі-продажу земельної ділянки, а також Державним актом на право власності на земельну серія ЯД №675391, виданим йому 26 листопада 2006 року. Також на їхню думку угода, на яку посилається позивачка [PERSON], є недійсною у зв»язку з недотриманням нотаріальної форми договору. І право власності у [PERSON] на земельну ділянку виникло лише квітня 1998 року з одержанням державного акту, тому продавати в 1997 році майно, яке йому не належало, він не мав права. Одночасно з цим [PERSON] просив застосувати і наслідки пропущення позивачкою трьохрічного строку позовної давності для звернення до суду, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки він уклав 5 січня 2000, а до суду [PERSON] звернулась майже через 10 років і весь цей час не переймалась долею земельної ділянки, не цікавилась чи отримав [PERSON] правовстановлюючі документи, щоб оформити належним чином договір купівлі-продажу земельної ділянки, хоча могла і згідно закону повинна була це зробити. [PERSON] в судовому засіданні заперечень проти задоволення позову [PERSON] не мав та пояснив, що дійсно в 1997 році він у присутності своєї знайомої [PERSON], яка торгувалась з [PERSON] за ціну та отримала від неї гроші, продав [PERSON] за 325 доларів США свою зельну ділянку в садівничому товаристві «Ландиш» Рожнівської сільської ради. На той момент державного акту на право власності на земельну ділянку у нього ще не було і договір купівлі-продажу між ними був усним. Для здійснення купівлі земельної ділянки [PERSON] приїзжала до нього додому разом з [PERSON] і він тоді помилково сприйняв його за її човіка. Тому коли в 2000 році [PERSON] приїхав до нього і сказав: вайте вже оформимо договір купівлі-продажу», він думаючи, що [PERSON] і [PERSON] купили у нього земельну ділянку разом для своєї сім?ї, поїхав з ним до нотаріуса в м. Бровари, та оформив договір купівля-продажу земельної ділянки на [PERSON], не придаючи даному факту ніякого значення. При цьому ніяких грошей [PERSON] йому не передавав і не сплачував. Ще в 1997 році він їх отримав від [PERSON]. Голова СТ «Ландиш» [PERSON] позов [PERSON] також підтримав. При цьому пояснив, що головою СТ «Ландиш» він обраний на початку 2004 року. Тоді ж в книзі обліку внесків садоводів за 2003-2006 роки він заповнив пусту графу по земельній ділянці під №461 (нині №39), вписавши в неї прізвище відповідача [PERSON]. Проте детальних обставин цієї події за давністю часу не пам»ятає. Раніше по списку садоводів, затвердженому протоколом загальних зборів №1 від 10 лютого 2003 року дана земельна ділянкка значилась за [PERSON], а в книзі обліку садоводів до 2000 року поруч з прізвищем [PERSON] вписане і прізвище [PERSON]. Коли і при яких обставинах [PERSON] стало відомо про те, що земельна ділянка [PERSON] оформлена на [PERSON] йому невідомо. [PERSON] являється членом садівничого товариства, так як з 2005 року за нею на підставі договору дарування числиться сусідня земельна ділянка під #41 Рожнівська сільська рада в поданому листі просила про розгляд справи за відсутності її представника, заперечень проти позову не мала. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши андані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно з ч. З ст.18 ЗК України від 18.12.1990 року, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Згідно норм ЦК 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов»я- я прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224). Право продажу майна, крім примусового продажу, належить власников Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст.145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (ст.225). Нотаріальне посвідчення угод обов»язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу ( пии недійсній угоді кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі -відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом). Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ст. 47). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі (ч.2 ст.58). При розгляді даної справи суд встановив, що у 1997 році [PERSON] та [PERSON] уклали вдома у [PERSON] в присутності [PERSON]Г (знайомої [PERSON]О.) та [PERSON], який привіз [PERSON] усну угоду, за якою [PERSON] продав, а [PERSON] купила у нього за 325 доларів США ( на той час еквівалент 1600 грн.) земельну ділянку площею 0,062 га для ведення садівництва, що розташована під №461 (нині №39) по вул. Медична в садівничому товаристві «Ландиш» на території Рожнівської сільської ради. Придбавши земельну ділянку, [PERSON] відразу ж організувала та забезпечила доставку на земельну ділянку двох комплектів садових будинків, які отримала в рахунок заборгованості по заробітній платі, інших будівельних матеріалів, забезпечила належні догляд та утримання земельної ділянки та починаючи з 1998 року - зведення на ній будинку. Відповідач [PERSON] фізично допомагав позивачці [PERSON] зводити будинок, з осені 1998 року став проживати з нею однією сім»єю без реєстрації шлюбу, а з 10 жовтня 2003 року - в зареєстрованому шлюбі. У січні 2000 року [PERSON] запропонував [PERSON] оформити укладену з [PERSON] усну угоду купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально, на що той погодивсь. І 5 січня 2000 року вони це зробили, посвідчивши та зареєструвавши у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 22 договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, визначивши в ньому покупцем [PERSON]. При оформленні даного договору [PERSON] будь-яких коштів за земельну ділянку [PERSON] не сплачував і той їх не вимагав, оскільки розрахунок за земельну ділянку отримав від [PERSON] в 1997 році, договір від 5 січня 2000 року оформляв з метою підтвердження усної угоди та оформлення її у встановленому законом порядку. А визначенню у договорі покупцем земельної ділянки [PERSON] значення не придавав, сприймаючи його весь час за чоловіка [PERSON] та вважаючи, що земельну ділянку в 1997 році він продав їхній сім»ї. Про факт оформлення 5 січня 2000 року договору купівлі-продажу земельної ділянки на своє ім»я та отримання на його підставі 22 липня 2004 року Державного акту на право власності на земельну ділянку серії KB №107806, [PERSON] [PERSON] не повідомив і про них вона дізналась у равні 2008 року з випадково знайдених копій документів. Дані факти в судовому засіданні підтверджені поясненнями продавця [PERSON], довідкою ВАТ «Перший Київський авторемонтний завод» від 26 квітня 2003 року про те, що в 1997 році [PERSON] отримала в рахунок заборгованості по заробітній платі два садових будиночки загальною вартісію 3424 грн.30 коп., довідкою за підписом голови СТ «Ландиш» [PERSON] від 14.06.2003 року про те, що [PERSON] являється членом СТ «Ландиш» та володільцем ділянки під №461, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 5 січня 2000 року, в якому покупцем зазначений [PERSON]П, копією повторно виданого 10 липня 2008 року свідоцтва про друження сторін сер.1-ОК №066497, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 жовтня 2003 року, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, свідок [PERSON] показав, що більше 25 років працював одночасно з [PERSON] на заводі «Перший київський авторемонтний завод» та був головою профкому даного підприємства. В 1997 році працівникам заводу в рахунок заборгованості по заробітній платі відпускались по собівартості дерев»яні будиночки відпочинку які знаходились на базі відпочинку «Глибівка» на березі Чорного моря. Позивачка [PERSON] теж отримала в рахунок заробітної плати два будиночки та безоплатно як подарунок дерево з розібраної веранди дорожньої кухні. З пояснень тоді [PERSON] йому стало відомо, що вона купила земельну ділянку і будуватиме будинок. Декілька разів він був а її земельній ділянці в СТ «Ландиш», бачив [PERSON] і її чоловіка [PERSON] та те, що вони будують будинок. Свідок [PERSON] показала, що коли в 1997 році [PERSON] продавав [PERSON] належну йому земельну ділянку в СТ «Ландиш», вона по його проханню була присутня у нього вдома при укладенні цієї угоди, торгувалась з [PERSON] і ціну продажу з трьохсот доларів США підняла до 325 доларів США, які [PERSON] передала в руки особисто їй. [PERSON] тоді у [PERSON] була з [PERSON], але той, крім своєї присуд-ності, ніякої участі в укладенні цієї угоди не приймав. Свідок [PERSON] показала, що вона являється членом СТ «Ландиш», в якому має земельну ділянку по вул.Медична,35. Давно знаючи [PERSON] вона в 1997 році підшукала їй для купівлі в СТ «Ландиш» земельну ділянку по вул. Медична,39. Для купівлі цієї ділянки [PERSON] просила тоді позичити їй 100 доларів США, але надати позику вона не змогла. [PERSON] для покупки цієї земельної ділянки до продавця [PERSON] возив [PERSON], а потім [PERSON] та [PERSON] разом строїли на цій земельній ділянці будинок. Літом 2007 року [PERSON] розпитувала її, чи має вона вже технічний паспорт на свій садовий будинок і тоді ще [PERSON] не знала про факти оформлення [PERSON] права власності на землю і будинок на себе. Про це вона десь узнала пізніше. Свідок [PERSON] показала, що як сусідка сторін по дачі бачила, що в жовтні 1997 року на земельну ділянку по вул. Медична, 39, в СТ «Ландиш» були завезені блоки на фундамент будинку та інші будівельні матеріали, а літом 2008 року [PERSON] та [PERSON] будували будинок з допомогою крану удвох. Запросити когось з будівельників [PERSON] не міг, так як для цього потрібні були кошти. Десь в 2002-2003 році [PERSON] в одній з розмов повідомив їй, що земельну ділянку оформив на себе та пригрозив спалити, якщо вона про це розповість [PERSON]. Не знаючи близько [PERSON] та не бажаючи вмішуватись в їхні сімейні справи вона [PERSON] нічого про це не говорила, аж поки [PERSON] і сама їй про це не сказала десь в 2007 чи 2008 році. Свідок [PERSON] показала, що в 1997 році [PERSON] купила земельну ділянку в СТ «Ландиш» і гроші для цього позичала у неї. Також [PERSON] в рахунок заробітної плати отримала по місцю роботи два дерев»яні будиночки, організувала їх розборку та перевезення на придбавну земельну ділянку та будівництво будинку. Коли [PERSON] почав жити з [PERSON] однією сім»єю, він матеріально нічого в сім»ю не вкладав, бо не мав на той час заробітку. Але як чоловік своєю працею допомагав [PERSON] будувати будинок. Свідок [PERSON] показала, що в 1997 році [PERSON] обговорювала з нею питання покупки земельної ділянки, займалась як підшукуванням земельної ділянки так і грошей для її покупки. По проханню [PERSON] вона з своїм чоловіком допомагали їй розбирати дерев»яні будиночки, грузити, перевозити та розгружати їх на вже придбаній позивачкою в СТ «Ландиш» земельній ділянці. [PERSON] тоді в сімейних відносинах з [PERSON] ще не перебував. Вперше він прийшов додому до [PERSON] 30 червня 1998 року на день її народження. А до цього був з нею лише знайомий та залицявся. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні достовірності показів [PERSON], допитаних судом свідків та наданих позивачкою письмових доказів не заперечував і не спростовував, а також не стверджував про сплату [PERSON] грошової суми при нотаріальному оформленні 5 січня 2000 року договору купівлі-продажу земельної ділянки і цей факт в суді не доводив. Дана обставина та досліджені в їх сукупності докази дозволяють суду дійти висновку про те, що жодних підстав, крім формальних, вважати відповідача [PERSON] належним покупцем спірної земельної ділянки немає і договір від 5 січня 2000 року в частині визначення покупцем [PERSON] є удаваним, оскільки фактичним покупцем земельної ділянки є позивачка [PERSON]. Посилання відповідача на факти недотримання [PERSON] та [PERSON] в 1997 році нотаріальної форми договору купівлі-продажу земельної ділянки та відсутності на той час у [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку на думку суду не можуть бути розцінені на його користь та покладені в основу рішення у зв»язку з тим, що згідно ст.145 ЦК витребувати у [PERSON] придбану нею земельну ділянку мали право при певних обставинах лише власники земельної ділянки Рожнівська сільська рада та [PERSON], якому вона була передана у власність та на яку він отримав державний акт 14 квітня 1998 року ( згідно запису в договорі купівлі - продажу земельної ділянки від 5 січня 2000 року). Проте такі вимоги ніким із них не заявлялись. [PERSON] ж не був власником земельної ділянки і його права та інтереси укладеним в 1997 році усним договором купівлі-продажу земельної ділянки не були і не могли бути порушені. Згідно ст. 71 ЦК 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК). Закінчення строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ст. 80 ЦК). Суд вважає, що [PERSON] не пропустила трьохрічного строку для звернення до суду з позовом до [PERSON], оскільки про укладення ним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 5 січня 2000 року та отримання 22 липня 2004 року державного акту на право власності на земельну ділянку дізналась у травні 2008 року із випадково знайдених документів і [PERSON] цих обставин в судовому засіданні не заперечував і не спростовував. А наполягаючи на відмові в задоволенні позову виходив з того, що з 1997 року [PERSON] не переймалась долею земельної ділянки і не цікавилась чи отримав [PERSON] правовстановлюючі документи щоб оформити належним чином договір купівлі-продажу земельної ділянки, хоча могла про це дізнатись і згідно закону повинна була це зробити. Проте такі заперечення відповідача суд не поділяє і вважає їх помилковими та побічними, бо стосуються вони договірних відносин між [PERSON] і [PERSON], а не відносин між [PERSON] та [PERSON], які з вересня 1998 року носили сімейний характер і передбачали спільне вирішення ними всіх питань життя сім»ї. З урахуванням наведеного суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та підлягаючим задоволенню, за винятком вимоги позивачки про визнання її власником земельної ділянки, оскільки за змістом ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, та іншими документами згідно випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку, якій присвоєний кадастровий номер 3221287201:05:002:008, посвідчується державним актом серії КВ №107806, виданим йому 22 липня 2004 року. Цей державний акт недійсним не визнававсь, тому дана вимога позивачки не ґрунтується на законі і є безпідставною. На підставі ст..ст.47,48 ч.2, 58 ч.2, 71,76, 145,224, 225 ЦК 1963 року, ст. ст.183 ч.З, 126 ЗК України,

Outcome: partial