Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-10 00:00:00

позивач вернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 26 березня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 112493,50 грн. з умовою щомісячної сплати коштів в сумі 1766,83 гри., які становлять заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії. Для виконання договору банк відкрив рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту та інших платежів. Відповідно до умов договору забезпеченням виконання його зобов»язань виступив житловий будинок під номером 16 по вулиці Тракторній села Росава Миронівського районуКиївської області, власником якого являється [PERSON] 27.03.2007року останній уклав з його кредитором договір іпотеки, який був нотаріально посвідчений. Нотаріусом було внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна. За умовами укладеного кредитного договору він мав право достроково погасити кредит без сплати додаткових платежів. З квітня 2007 року по січень 2009 року він сплачував заборгованість по кредитному договору через кассу підрозділу банку, загалом сплатив 39260 грн. Маючи намір скористатись правом на дострокове погашення кредиту, відповідно до умов договору 13.02.2009 року він звернувся до кредитора за інформацією про розмір заборгованості за кредитом. Йому було повідомлено, що розмір такої заборгованості складає 90918,85 грн. Вказану суму коштів він вніс готівкою в касу банку, в підтвердження чого має квитанцію. Вважає, що з часу внесення вказаних коштів його зобов»язания перед банком припинились. З припиненням основного зобовяязання припинилась іпотека. 23.02.2009 року він звернувся до розрахункового центру «ПриватБанку» з вимогою надіслати до Миронівської нотаріальної контори документи, необхідні для зняття заборони відчуження будинку, що був предметом іпотеки. Не отримавши відповіді, 26.02.2009 року звертався зі скаргою до керівника структурного підрозділу банку та в центральний офіс банку. 28.05.2009 року банком було видано письмовий розрахунок його заборгованості за укладеним договором кредиту, із якого вбачалося, що розмір заборгованості становить 92805,91 грн. Вважаючи, що його право підлягає судовому захисту, просив визнати припиненими укладений ним та [PERSON] із ЗАТ «ПриватБанк» 26 березня 2007року кредитний договір та договір іпотеки, виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна записи про заборону відчуження житлового будинку під номером 16 по вулиці Тракторна села Росава Миронівського району Київської області, зобов»язати відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» видати йому письмову розписку про повне виконання зобов»язань за кредитним договором від 26.03.2007року. В судовому засіданні представник позивача заявлені ним вимоги підтримав, в поясненнях зіслався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Представник відповідача позов не визнав. Заперечення проти позову обгрунтував тими обставинами, що укладений договір є обов»язковим для виконання позивачем. За пунктом 6.7 кредитного договору при порушенні позичальником умов договорів, укладених з банком, про надання кредиту, позичальник доручає банку сформувати касові документи на перерахування коштів для погашення простроченої заборгованості за договором в межах суми простроченої заборгованості, що утворилася на день виконання платежу. Вказане положення договору відповідає п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, за яким клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта у рамках Сум, необхідних для сплати по цьому договору, при настанні термінів сплати, а також списання грошових коштів із карткового рахунку у випадку настання термінів по інших договорах клієнта у розмірах, передбачених цими договорами (договірне списання), в розмірах платіжного ліміту карткового рахунку. В анкеті-заяві про надання кредиту від 07.03.2007 року позивач вказав, що ознайомлений та згоден з умовами банківського кредитування. Проставляючи підпис на кредитному договорі та анкеті-заяві на видачу кредиту, позивач надав згоду на укладення договору з усіма його умовами. Станом на 13.02.2009 року заборгованість позивача за кредитним договором від 26.03.2007 року становила 90918,85 грн. Саме таку суму коштів він перерахував в рахунок погашення заборгованості за договором. Оскільки з банком позивач уклав ще декілька договорів про надання кредиту, то за рахунок коштів, які були перераховані 13.02.2009 року, була погашена заборгованість за іншими кредитними договорами. Конкретною інформацією щодо укладення інших договорів не володіє, їх копій не має. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з »явився, в надісланій до суду 12.07.2010 року заяві просив слухати справу без його участі. Представник третьої особи Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з»явився, державний нотаріус подав до суду заяву, в якій також просив проводити розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Суд, дослідивши надані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно та повно з»ясувави обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язусться надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язусться повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлюю, що 26 березня 2007 року між позивачем та ЗАТ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № К2МІGА00260049, згідно з яким позивачу на строк до 23 березня 2017 року надано кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 112493,50 грн., із яких - 1000 грн. на ремонт будинку, решта - на сплату страхових платежів, за умови сплати відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,5 °/о від суми виданного кредиту. Особливою умовою договору встановлено для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із основного боргу, відсотків та комісії, внесення щомісячного платежу в розмірі 1766,83 грн. Для виконання даного договору кредитор відкрив позичальнику рахунок № 29090052636540 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитним платежам. Пунктом 7.3. укладеного кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за договором виступає житловий будинок під номером 16 по вулиці Тракторна села Росава Миронівського району Київської області. 27 березня 2007 року року з метою правового забезпечення повернення кредиту між ЗАТ «ПриватБапк» та третьою особою [PERSON], який являється власником вказаного будинку, укладено договір іпотеки. Договір посвідчено державним нотаріусом Миронівської районної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-1649. На предмет іпотеки державним нотаріусом накладена заборона його відчуження. Вказані обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи кредитним договором та договором іпотеки, витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 27379523. Відповідно до наданого представником відповідача розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором станом на 13.02.2009 року сума заборгованості перед банком станом на вказану дату становила 90918,85 грн. Згідно пунктів 2.4.1. та 7.5. договору кредиту позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту без сплати додаткових платежів. Скориставшись вказаним правом, позивач 13.02.2009 року звернувся до керівника підрозділу банку ТВБВ «Миронівське» за інформацією про розмір заборгованості по кредиту та після повідомлення вказаного розміру вніс до каси банку на рахунок № 29090052636540, відкритий для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитним платежам, кошти в сумі 90918,85 грн. Вказані обставини підтверджуються квитанцією від 13.02.2009 року та не оспорюються представником банку. Згідно ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Одержавши виконання зобов»язання, відповідач не припинив нарахування коштів за договором кредиту, не видав позивачу розписку про одержання виконання, не здійснив дій, необхідних для виключення записів про заборону відчуження будинку, який став предметом іпотеки, із реєстрів. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України може бути припинення правовідношення. Суд вважає, що відповідач, прийнявши від позивача розрахунок за договором як виконання зобов»язання, неправомірно використовував свої суб»єктивні права, продовжуючи нараховувати заборгованість за договором кредиту, а тому обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права є вірним. Правовідношення, яке виникло між сторонами, підлягає припиненню в судовому порядку. Оскільки відповідач не надав позивачу доказів виконання його зобов»язання, то вимоги позивача про надання такого доказу у виді розписки про одержання виконання відповідно до вищевказаної правової норми являються обгрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦП К України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання представника відповідача на положення пункту 6.7 кредитногс договору, за яким при порушенні позичальником умов договорів, укладених з банком, про надання кредиту, позичальник доручає банку сформувати касові документи на перерахування коштів для погашення простроченої заборгованості за договором в межау суми простроченої заборгованості, що утворилася на день виконання платежу, суд вважає необгрунтованими. З пояснень відповідача, додатку до розрахунку заборгованості позивача та наданих меморіальних ордерів і платіжних доручень вбачається, що після внесення позивачем заборгованості за кредитним договором 17.02.2009 року кошти в сумі 88334,38 грн. були перераховані на погашення інших кредитів. В обгрунтування правильності вчинених кредитором дій суду не надано жодного доказу щодо укладення позивачем та банком інших кредитних договорів. Отже, обставини, на які посилається представник відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову, являються недоведеними. На підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Наслідком припинення кредитного договору, укладеного між сторонами, як основного зобов»язання, є припинення укладеного між відповідачем та [PERSON] договору іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 25 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек після виконання зобов»язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель зобов»язаниь протягом десяти днів надіслати реєстратору письмове повідомлення про виключення запису з Реєстру з обов»язковим зазначенням порядкового номера запису. Відповідного письмового повідомлення у встановлений строк та після неодноразового звернення позивача відповідач не надіслав реєстратору, а тому запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду, в якому обов»язковим є зазначення порядкового номеру запису. З причини відсутності порядкового номеру запису в матеріалах справи вимога про виключення запису із Державного реєстру іпотек задоволенню не підлягає. Вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки від 27.03.2007 року підлягає задоволенню, оскільки припинення заборони відчуження майна є наслідком припинення договору, предметом якого було таке майно. При подачі до суду заяви позивачем були сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн. та судовий збір в розмірі 8,50 грн., що підтверджується квитанціями від 14.06.2010 року. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Па підставі викладеного, ст.ст. 16, 545, 546, 599, 1054 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved