Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-11 00:00:00

[PERSON] 14 червня 2010 року звернулася до Галицького районного суду з позовом до ПАТ «ПлюсБанк» і просить стягнути з останнього в її користь 19308 грн. 90 коп. відсотків по банківському рахунку BN 00064 з розрахунку процентної ставки в 19.98% за період з 24.03.2009 року по 30.04.2010 року, тобто за 14 місяців. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], який діє за дорученням № 2714 від 29.09.2008 року, позов підтримав повністю і суду пояснив, що позивачкою у банку ВАТ «АКБ «Прикарпаття», правонаступником якого є ВАТ «ПлюсБанк», в січні 2004 року було відкрито поточний рахунок BN 00064, на який нею було внесено 84000 грн. з нарахуванням 15.5% річних. 22 березня 2005 року частину вкладу в сумі 44000 та 3566 грн. 05 коп. відсотків позивачкою було отримано в банку, а решта вкладу в сумі 44000 грн. залишились на рахунку. Вироком Галицького районного суду від 04 квітня 2008 року встановлено, що із зазначеного рахунку працівник банку [PERSON], по заяві написаній власноручно із рахунку, який належить позивачці, 19 травня 2004 року зняла 35000 грн., а 13 липня 2004 року ще 9000 грн., а разом зняла суму 44000 грн. Вказаної суми відповідач повертати позивачці відмовився, через що вона змушена була звертатися з позовом до суду. Рішенням Галицького районного суду від 03 серпня 2009 року позов [PERSON] було задоволено частково та стягнуто в її користь з ВАТ «ПлюсБанк» 88660 грн. 50 коп. основного боргу за договором банківського вкладу та 2000 грн. моральної шкоди. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2010 року вищевказане рішення Галицького районного суду в частині стягнення основного боргу та процентної ставки в сумі 88660 грн 50 кой. залишено без змін На підставі виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом, сума боргу в 88660 грн. 50 коп. 30 квітня 2010 року примусово була знята з рахунку відповідача та виплачена позивачці. Починаючи з 24 березня 2009 року, тобто з дня визначення судом суми боргу та по ЗО квітня 2010 року (день фактичної виплати), відповідач суму боргу у 88660 грн. 50 коп. мав у своєму користуванні. Однак, процентної ставки за вказаний період позивачці не нараховано та не виплачено. Виходячи із визначеного середнього розміру процентної ставки за останніх 14 місяців вона становить 19.98%. Таким чином, процентна ставка по депозитному рахунку станом на день виплати склала згідно розрахунку суму в 19308 грн. 90 коп. Добровільно виплатити вказану суму відповідач відмовляється. Просив повністю позов задовольнити. Відповідач - публічне акціонерне товариство «ПлюсБанк» подало суду письмове заперечення щодо предявленого позову із змісту якого вбачається, що вимоги [PERSON] банк вважає безпідставним і необгрунтованим. В запереченні зазначено, що на рішення Галицького районного суду від 03.08.2009 року була подана апеляційна скарга. Відповідно до ч.І ст. 223 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Оскільки ухвала Апеляційним судом була винесена 10 березня 2010 року, саме з цього часу рішення Галицького районного суду від 03.08.2009 року набрало законної сили. Банк перевів ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції кошти за дебіторською заборгованістю 18.05.2010 року згідно постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, банк добровільно виконав приписи постанови в термін до 19.05.2010 року. Це означає, що банк не користувався цією сумою, а чекав прийняття відповідного рішення в апеляційному порядку, а відтак постанови ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції. Крім того, позивач навів неправильний розрахунок ціни позову, оскільки первинним рішенням суду від 03.08.2009 року по спірному вкладу і договором по цьому вкладу передбачена процентна ставка в розмірі 17%. Згідно ст.ст. 525, 1061 ЦК України одностороння зміна процентної ставки не допускається. Зміна процентної ставки може відбутися виключно за згодою сторін, якої в даному випадку не було. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в запереченні позову, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши доводи представників сторін та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що в січні 2004 року позивачкою [PERSON] у банку ВАТ «АКБ «Прикарпаття», правонаступником якого є ВАТ «ПлюсБанк», було відкрито поточний рахунок BN 00064, на який нею було внесено 84000 грн. з нарахуванням 15.5% річних. 22 березня 2005 року частину вкладу в сумі 44000 та 3566 грн. 05 коп. відсотків позивачкою було отримано в банку, а решта вкладу в сумі 44000 грн. залишились на рахунку. Вироком Галицького районного суду від 04 квітня 2008 року встановлено, що із зазначеного рахунку працівник банку [PERSON], по заяві написаній власноручно із рахунку, який належить позивачці, 19 травня 2004 року зняла 35000 грн., а 13 липня 2004 року ще 9000 грн., а разом зняла суму 44000 грн. Вказаної суми відповідач повертати позивачці відмовився, через що вона змушена була звертатися з позовом до суду. З копії рішення Галицького районного суду від 03 серпня 2009 року вбачається, що позов [PERSON] було задоволено частково та стягнуто в її користь з ВАТ «ПлюсБанк» 88660 грн. 50 коп. основного боргу за договором банківського вкладу (разом з відсотками) та 2000 грн. моральної шкоди. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2010 року вищевказане рішення Галицького районного суду в частині стягнення основного боргу в сумі 88660 грн 50 коп. (в тому числі процентної ставки) залишено без змін На підставі виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом, сума боргу в 88660 грн. 50 коп. ЗО квітня 2010 року примусово була знята з рахунку відповідача та виплачена позивачці. Починаючи з 24 березня 2009 року, тобто з дня визначення судом суми боргу та по ЗО квітня 2010 року (день фактичної виплати), відповідач суму боргу у 88660 грн. 50 коп. мав у своєму користуванні. Однак, процентів за користування коштами за вказаний період позивачці не нараховано та не виплачено. Відповідно до ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що проценти за користування вкладом слід нараховувати з часу набрання рішенням Галицького районного суду законної сили, тобто з дня прийняття Апеляційним судом Івано-Франківської області ухвали від 10 березня 2010 року по результатах розгляду апеляційної скарги, оскільки вважає їх необгрунтованими і безпідставними. Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами, то слід прийняти до уваги посилання відповідача на те, що по спірному вкладу договором передбачена процентна ставка - 17%, яка також була взята до уваги судом при винесенні рішення від 03 серпня 2009 року. З врахуванням вищенаведених обставин і доказів в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з врахуванням процентної ставки в 17%. На підставі ст.ст. 525, 1061, 1070, 1073, 1074 ЦК України,

Outcome: partial