Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги, тим, що відповідачка розповідає всім торговцям на базарі, що вони побили жорстоко її дітей та її і в результаті чого вони потрапили до лікарні. Ці чутки відповідачка розповсюджувала на базарі де вона працює. Свідками того, що відповідачка розповсюджує недостовірну інформацію є [PERSON] та [PERSON]. Позивачі вважають, що причиною наклепів та безпідставних заяв до правоохоронних органів на їхню адресу від відповідачки є помста, як колишньої дружини позивача [PERSON], заздрість, та озлобленість на нову сімю, намагання заволодіти будинком (який згідно договору дарування належить позивачу [PERSON] В.). Вважають, що способом поширення неправдивої інформації є написані заяви до міліції, матеріали перевірки по ним, розповідь в усній формі працівникам ринку про побиття ними її дітей та її, що принижує їхню честь та гідність. Позивачі просять зобовязати відповідачку спростувати перед [PERSON] та [PERSON] поширені нею недостовірні відомості про те, що вони побили її та її дітей та про крадіжку телефону, а також стягнути на їхню користь 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі надали заяву, де уточнили свої позовні вимоги, просили зобовязати відповідачку спростувати недостовірні відомості перед [PERSON] про побиття позивачами відповідачки та її дітей, а також стягнути 3000 грн. моральної шкоди. /а.с.39/. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує та пояснила, що позивачі дійсно побили її та дітей, а також нікому вона нічого не розповідала. Просить у задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та матеріали що надійшли з Новоград-Волинського МВ УМВС, вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. \~ Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: \~ а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; \~ б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; \~ в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; \~ г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. \~ Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. \~ Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. \~В судовому засіданні було встановлено, про що пояснили обидві сторони, що дійсно відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] та те, що вже тривалий час між ними існують неприязні стосунки. В ході судового розгляду справи було добуто докази того, що відповідачкою відносно позивачів була поширена недостовірна інформація в частині побиття дітей відповідачки [PERSON]. В ході судового засідання також підтвердився юридичний склад вказаного правопорушення, наявність якого може бути підставою для часткового задоволення заявленого позову. \~ Допитаний в ході судового засідання свідок [PERSON] (викликана за клопотанням позивачів) пояснила суду, що вона працювала на ринку де працює відповідачка [PERSON] і чула як остання одного дня розповідала іншим працівникам ринку, що позивачі побили її дітей та її. Особисто їй вона не розповідала. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомила свідок, оскільки неприязних стосунків між свідком та відповідачкою не має. Данні про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. З матеріалів Новоград-Волинського МВ УМВС в Житомирській області №2837 про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що до Новоград-Волинського МВ УМВС надійшла заява [PERSON] про те, що [PERSON] спричинила її дітям тілесні ушкодження. За наслідками перевірки вказаної заяви 27.07.2008 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 6 п.2 КПК України (за відсутністю в діянні складу злочину). Крім того, згідно листа Новоград-Волинського ТМО від 26.05.2010 року №848, травма (забійна рана лоба), яку отримав син відповідачки [PERSON], [INFO], була отримана 12.07.2008 року в побуті під час нападу, оскільки дитина є інвалідом дитинства (епілепсія) /а.с.6,38/. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, що дійсно було заподіяно її дітям позивачами тілесні ушкодження, а також те, що вона не розповідала про побиття її дітей та її. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] розповсюджувала відносно позивачів [PERSON] та [PERSON] недостовірну інформацію, а саме щодо побиття ними її дітей, яка принижує їх честь і гідність. Щодо інформації про побиття позивачами самої відповідачки то вказана інформація в судовому засіданні не знайшла підтвердження своєї достовірності, так, вона і не знайшла підтвердження своєї недостовірності, оскільки сторонами не надано суду належних та допустимих доказів, що розповсюджена інформація є достовірною чи недостовірною. Посилання позивачки [PERSON], як на підтвердження факту недостовірності інформації щодо побиття нею відповідачки, на постанову суду по справі №1-286/10 від 06.07.2010 року /а.с46/, суд до уваги не бере, оскільки по скарзі [PERSON] остаточне рішення про наявність чи відсутність вини [PERSON] прийнято не було, а лише скаргу залишено без розгляду та повернуто відповідачки. Таким чином суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Що стосується моральної шкоди, то суд приходить до наступного. У відповідності до ст.23 ЦК країни, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушенні нормальних \~життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми та настанні інших негативних наслідків. \~ \~ Вирішуючи питання про визначення розміру заподіяної позивачам [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, тривалість протиправних дій відповідачки, необхідності і забезпечення належної компенсації моральних втрат позивачам та не допущення в подальшому розповсюдження відповідачкою будь-якої недостовірної інформації, а також те, що відповідачка, має на утриманні неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом тому розмір відшкодування моральної шкоди визначається в сумі 500 грн.. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивачів слід стягнути з відповідачки витрати повязанні зі сплатою \~інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 37 грн. та судовий \~збір в сумі 8,50 грн. . На підставі викладеного,

Outcome: partial