Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом та уточненим позовом та просить суд включити його та його покійну мати [PERSON] у списки КСП Карла Маркса (нині товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» в селі Черкаські Тишки Харківського району Харківської області) на отримання майнового та земельного паю на підставі листа райдержадміністрації № 3541/01-12 від ЗО квітня 2009 року та стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 19200 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 30800 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та пояснив, що до серпня 1949 року він працював у колгоспі, а в подальшому був призваний до лав Радянської Армії, де проходив службу. Його мати усе життя працювала у радгоспі імені Карла Маркса до своєї смерті у 1981 році. При розпаюванні земель КСП ім. Карла Маркса були порушені його права та права його покійної матері на отримання майнового та земельного паїв, оскільки вони не були включені у списки осіб на отримання вказаних паїв. Чисельні звернення до державних органів результатів не дали, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. В обґрунтування суми спричиненої матеріальної шкоди посилається на те, що КСП Карла Маркса нині ТОВ «Відродження» з 2003 року орендує у пайщиків виділену землю та сплачує орендну плату у розмірі 1200 гривень за одну ділянку, тому вважає що сума упущеної вигоди до 2010 року складає 19200 гривень. Несправедливість в питаннях розпаювання майна колгоспів та радгоспів спричинило позивачу моральні страждання, які підлягають відшкодуванню. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, суд за згодою позивача ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши надайі суду докази, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних, підстав. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. З ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З листів № 01.02-48/1189 від 19 квітня 2006 року та № 01-02-48/1640 від 08 липня 2005 року Харківського обласного головного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах вбачається що КСП ім. Карла Маркса 15 жовтня 1999 року був виданий державний акт на право колективної власності на землю та правонаступником КСП імені Карла Маркса є сільськогосподарський кооператив «Відродження». З листа Міністерства праці та соціальної політики України № 2345/0/10-09/039 від 15 липня 2009 року вбачається, що правонаступником КСП імені Карла Маркса було СВК «Відродження». Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 березня 2007 року по справі №6-48/01-06 СВК «Відродження» визнано банкрутом. Державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації 26 березня 2007 року припинено державну реєстрацію юридичної особи СВК «Відродження» у зв`язку з визнанням її банкрутом. Листом № 3541 від 30 квітня 2009 року Харківської районної державної адміністрації Харківської області позивачу повідомлено що розпаювання земель КСП імені Карла Маркса проведено та видані державні акти на право власності на землю, а питання про надання права на земельну частку (пай) із земель резервного фонду особам, які були помилково (безпідставно) не включені до списку - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, може бути вирішено судом. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємцям кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Судом встановлено, та визнано самим позивачем у судовому засіданні що він після 1950 року працював у КСП ім. Карла Маркса та не був його членом, а його мати [PERSON] у 1981 році, що суд на підставі ч. 2 ст. 61 ЦПК України вважає доведеними. Враховуючи, що на момент паювання землі 15 жовтня 1999 року КСП ім. Карла Маркса, [PERSON] , як такий що не працював у КСП ім. Карла Маркса та не був його членом, а [PERSON] , померла ще у 1981 році, тому суд вважає що вказаних осіб підставно не було включено до списку осіб, що мають право на земельний, майновий пай, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. За змістом статей 22 і 23 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Крім того, право на земельний пай набувають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа, що його засвідчує, а саме земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 "Про невідкладні заходи, щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"). Статтями 440 та 440-1 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року передбачено що матеріальна та моральна шкода заподіяні особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду. Статтями 22 та 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди має особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права в тому числі і цивільного. Враховуючи, що позивач не довів суду що його мати є власником земельного паю та залишити спадщину у вигляді земельного паю, не довів що він є власником земельного паю (частки) відповідача, що він має з відповідачем цивільно-правові відносини стосовно земельного паю, і ці права позивача порушені відповідачем, суд вважає що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди за період з 2003 по 2010 роки та вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного суд, вважає що позивачу необхідно в позові відмовити в повному обсязі оскільки заявлені вимоги не доведені, не ґрунтуються на вимогах закону, при цьому суд не приймає до уваги докази що не мають відношення до справи, за принципом статей 58 та 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Outcome: dismissed