Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, і свій позов мотивує ти, що 06.07.2000р. було порушено кримінальну справу по факту ДТП з його участю і 12.06.2001р. йому пред'явлено обвинувачення у скоєні вказаного злочину за ст. 215 ч.1 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд; в подальшому в процесі судового слідства постановою заступника прокурора м.Докучаєвськ звинувачення йому було змінено на ст.215 ч.2 КК України і вироком Докучаєвського міського суду 18.12.2002р. його було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.215ч.2 КК України та призначено покарання в вигляді 3-х років позбавлення волі та звільнено від призначеного покарання на підставі ст.1 п. б Закону України "Про амністію" від 5.04.2001р. В подальшому вказаний вирок суду було скасовано та справу направлено на новий розгляд і 28.12.2005р. вироком Волноваського районного суду він був виправданий за ст.215ч.2 КК України за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою судової палати Апеляційного суду Донецької області від 20.02.2006р. вирок Волноваського районного суду залишено без змін, він набрав чинності. У зв'язку з обранням запобіжного заходу в вигляді підписки про невиїзд, притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням йому спричинена моральна шкода і матеріальна (витрати на правову допомогу по справі на протязі 2001-2005 років). З моменту обрання запобіжного заходу до винесення оправдального вироку минуло 4 роки 8 місяців. Весь цей час він змушений був відстоювати свої права, нести матеріальні витрати на оплату послуг адвоката в загальній сумі 2500грн., переживав, хвилювався, змінився його звичний спосіб життя, через обмеження пересування він відчував незручності, страх перед мірою покарання та подальшу долю, як його так і близьких йому людей; більше 4-х років він відчував дискомфорт через безпідставні докори потерпілої та її родичів; тому просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 2500грн. (витрати на правову допомогу) та моральну шкоду в сумі 30.000грн. Позивач [PERSON] допитаний у судовому засіданні наполягає на позові. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов. Представник відповідача - державного казначейства за доручення [PERSON] позовні вимоги не визнала, показала, що відповідальність за спричинену шкоду у даному випадку несе винна юридична або фізична особа відповідно до вимог ст.ст. 1167,1172 ЦК України; крім того вони вважають, що сума заявлених вимог моральної шкоди позивачем значно завищена і необгрунтована. Представник відповідача - прокуратури Волноваського району [PERSON]Д допитаний в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Відповідач представник прокуратури м. Докучаєвська до судового засідання не з'явився, але подав суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позов не визнають. Відповідач представник Докучаєвського MB ГУМВС України в Донецькій області до судового засідання не з'явився, але подав суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позов не визнають. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача державного казначейства, представника відповідача прокуратури Волноваського району, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так у судовому в судовому засіданні встановлено, що 06.07.2000р. слідчим відділом Волноваського РО ГУМВС України в Донецькій області порушено кримінальну справу по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.06.2000р. в м. Волноваха за участю водія [PERSON] - позивача по справі, при якому була травмована пішохід [PERSON] 12.06.2001р. [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у скоєні злочину, передбаченого ст. 215 ч.1 КК України та обрано запобіжний захід в вигляді підписки про невиїзд, справа направлена до суду з обвинувальним висновком (а.с.3-10). В ході судового слідства по вказаній кримінальній справі постановою заступника прокурора м.Докучаєвськ звинувачення [PERSON] було змінено на ст. 215ч.2 КК України. Вироком Докучаєвського міського суду Донецької області від 18.12.2002р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.215ч.2 КК України та призначено покарання в вигляді 3-х років позбавлення волі та звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 1 п.б Закону України "Про амністію" від 05.04.2001р. (а.с.87-88). Ухвалою судової колегії [PERSON] по кримінальним справам Апеляційного суду Донецької області від 28.02.2003 року вказаний вирок було скасовано та справу направлено на новий розгляд (а.с.89-91). Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 28.12.2005року [PERSON] був виправданий за ст.215ч.2 КК України за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 11-13). Ухвалою судової палати Апеляційного суду Донецької області від 20.02.2006року вказаний вирок Волноваського районного суду залишено без змін, вирок суду набрав законної сили 20.02.2006року. (а.с. 14-21). У зв'язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода. З моменту обрання позивачу запобіжного заходу (12.06.2001року) до винесення виправдувального вироку (дата набрання ним чинності - 20.02.2006р.), тобто протягом майже п'яти років, позивач вимушений був відстоювати свої права, змінився його спосіб життя, через обмеження пересування він відчував незручності, страх перед мірою покарання та подальшу долю як його так і близьких йому людей. Більше 5-ти років він відчував дискомфорт через безпідставні докори потерпілої та її родичів, ніс матеріальні витрати на оплату послуг адвоката. Відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Тому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо вини юридичних та посадових осіб міліції та прокуратури, оскільки саме Держава в таких випадках і відшкодовує заподіяну шкоду (матеріальну і моральну). Згідно з п.1 ст.1, п.5 ст. З Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого ... та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В наведених у ст.1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ч.2,3 ст.13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом "Про державний бюджет України на 2010рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2008року становить 884грн. 884грн. х 12 міс.= 10608грн. 10608грн. х 4р.= 42432грн. 884грн.: 30 х І6дн. = 471грн. 42432грн. + 471грн. = 48 207грн. Таким чином, враховуючи період перебування позивача під слідством та судом з 12.06.2001р. по 28.12.2005р. (дата винесення виправдувального вироку судом) - 4роки 6 місяців 16 днів розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 48 207грн. Але, оскільки позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в сумі 30.000грн., суд вважає за необхідне стягнути на його користь моральну шкоду саме в сумі заявлених ним вимог, тобто - 30.000грн., а також на відшкодування витрат по оплаті юридичної допомоги 2500грн. На підставі викладеного, ст.1176 ЦК України, ст.ст. 1, З, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду",

Outcome: approved