Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-20 00:00:00

заявники звернулися до суду 14.07.2010 р. з зазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 вересня 2009 року в м. Пушкіно Московської області помер їх син [PERSON], який був зареєстрований за їх адресою в с.Ленінське Кролевецького району, але декілька років фактично проживав в Московській області в м. Пушкіно. Весь час проживання сина в Російській Федерації вони, батьки померлого, знаходилися на його утриманні. Вони обоє є непрацездатними особами, пенсіонерами; матеріальна допомога сина була основним і постійним джерелом до їх існування. Син постійно передавав гроші через знайомих, надсилав поштою, привозив гроші особисто. [PERSON] є інвалідом 2 групи і син надавав їй додатково допомогу на лікування та оздоровлення. Після смерті сина вони фактично позбавлені постійного та основного засобів до існування. Оскільки вони перебували на утриманні [PERSON], то після його смерті вони звернулися до управління Пенсійного фонду в Кролевецькому районі з приводу отримання пенсії по втраті годувальника, де їм розяснили, що для отримання такої пенсії вони мають довести факт перебування на утриманні сина, який помер. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" пенсія в звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності. Непрацездатними членами сімї вважаються, зокрема, батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку. До членів сімї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Оскільки встановити факт перебування їх на утриманні їх покійного сина [PERSON] можливо лише в судовому порядку, тому вони і звернулися до суду відповідно до положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Встановлення цього факту їм необхідно для отримання пенсії по втраті годувальника. В судовому засіданні заявники підтримали свої вимоги, посилаючись при цьому на обставини, зазначені в заяві, а також на те, що син проживав і працював в Росії майже 10 років, працював на двох роботах, постійно надавав їм кошти як для проживання, так і на лікування [PERSON], яка потребує постійно медичної допомоги в звязку з захворюванням серця. Він надавав їм кошти для проведення газу до будинку, придбавав цінні речі, по приїзду допомагав по господарству, гроші передавав знайомими, привозив особисто, пересилав по пошті. Його матеріальна допомога була основним джерелом для їх існування. Заінтересована особа [PERSON] надала письмові заперечення проти заявлених вимог, посилаючись на те, що заявники ніколи не були на утриманні сина [PERSON], що відомо їй, як бувшій його дружині. [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на їх сина [PERSON], що був засуджений. Аліменти висилали його батьки їй в мінімальному розмірі, ці кошти він їм повертав. Подружжя [PERSON] та Г.І. завжди тримали підсобне господарство, мають значну земельну ділянку, трактор, мали автомобіль та мотоцикл. Крім того, вони ще мають трьох повнолітніх дітей, які зобовязані утримувати своїх непрацездатних батьків, якщо ті потребують допомоги. Вже після смерті сина заявники не зверталися за наданням їм субсидій, про що свідчить відсутність цих документів, чи з позовами до інших дітей про надання їм допомоги. Не перебуваючи на утриманні сина, вони зараз мають намір отримувати частину пенсії, яка призначена для її сина, якого фактично вона сама забезпечувала всі роки, отримуючи незначні аліменти. Вважає вимоги заявників необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні підтримала думку [PERSON] і просить відмовити заявникам. Заслухавши пояснення заявників, представника заінтересованої особи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви немає. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] проживають в [INFO]; за цією ж адресою був зареєстрований їх син [PERSON] (а.с. 11-12). Заявники є пенсіонерами, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, 2 група, з 10.01.2001 р., станом на 01.07.2010 р. розмір пенсії складає 731,58 грн., [PERSON] отримує пенсію за віком трактористам-машиністам, на 1.07.2010 р. розмір пенсії складає 742,72 грн., пенсію отримує з 06.02.2003 р. (а.с. 13, 14, 23). [PERSON] помер 21 вересня 2009 р. в м. Пушкіно Московської області (а.с. 10). Заявники просять встановити факт перебування їх на утриманні сина для призначення їм пенсії по втраті годувальника. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених в ч. 2 ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія в звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на його утриманні. Батьки, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сімї вважаються батьки, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку (ч. 2 ст. 36 Закону). До членів сімї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. (ч. 3 ст. 36 Закону). Із змісту поданої до суду заяви заявники стверджують, що вони були на утриманні померлого сина і зазначають при цьому, що після смерті сина фактично позбавлені постійного та основного джерела засобів до існування. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вони обоє отримують пенсію, в тому числі за період з часу виїзду [PERSON] в Російську Федерацію, де він, згідно даних його трудової книжки, працював з 2001 року (22.02.2001 р.); заявники проживають в [INFO] у власному будинку, [PERSON] має земельну ділянку 1,85 га, земельний пай 3,45 га, трактор ЮМЗ-6 (а.с. 26), [PERSON] має земельний пай 2,94 га (а.с. 27). Земельні паї знаходяться в оренді в ПП "Агроспаське" (а.с. 82, 84). В судовому засіданні заявники пояснили, що син, проживаючи в [INFO], перебував там в фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, при цьому був зобовязаний до сплати аліментів на користь заінтересованої особи. Протягом року він 2-3 рази передавав їм грошові кошти в сумі в межах 2500 грн. через знайомих, по пошті чи особисто. Так привозив 1000 грн. [PERSON] на лікування, 1500 грн. батьку на допомогу по господарству, 2300 грн. для підведення газопроводу до будинку. Як пояснила [PERSON] з наданих сином грошей вона за домовленістю з сином пересилала аліменти на користь [PERSON], незважаючи на те, що бувша його дружина обдурила його , не виділивши йому нічого із спільно нажитого ними майна. В підтвердження своїх вимог заявники посилаються на показання свідків. Так свідок [PERSON], начальник відділення поштового звязку, працює на посаді 6 років, пояснила в суді, що протягом останніх років [PERSON] висилав грошові перекази батькам 1-2 рази на рік, але на яку суму, не може сказати, в межах 1-4 тисячі грн., кілька разів на рік приїздив в село до батьків, надавав грошові кошти, які конкретно вона не може сказати. Однак враховуючи, що вони живуть в селі і люди одне про одного все знають, надавав син їм значні кошти, зокрема, купив котел газовий, телевізор, супутникову антену. Свідок також підтвердила, що [PERSON] пересилала аліменти від імені сина бувшій невістці. Сімя заявників середнього достатку, інші діти допомагали батькам фізичною працею. Свідок [PERSON] пояснив, що сусід заявників і знає, що син [PERSON] допомагав батькам матеріально. Про суми допомоги йому невідомо, однак знає, що купив телевізор, антену, допомагав в проведенні газу, зі слів про суми допомоги може сказати, що вони були в межах 3-4 тис. грн., це йому відомо зі слів померлого. Він допомагав батькам фізичною працею, а також надавав допомогу на лікування [PERSON], так як вона тривалий час хворіє. Свідок [PERSON] підтвердив, що по приїзду в с. Ленінське [PERSON] допомагав батькам фізичною працею і розраховувався при цьому з людьми, які допомагали подружжю [PERSON] по господарству, в тому числі і з ним. Які суми грошей надавав син батькам, він не може сказати, але він працював в Росії до 10 років, завжди приїздив з грошима, купив батькам телевізор, антену. Він проживає по сусідству з [PERSON], є збирачем молока, в тому числі молоко здають і вони, тому він бачив, що матеріальна допомога від сина є, про це говорили і вони. Таким чином, в судовому засіданні з зазначених доказів встановлено, в тому числі на підставі показів свідків, що сімя заявників є сімєю середнього достатку, чого вони самі не заперечують; вони, звичайно, несуть витрати, повязані з щоденним життям та в звязку з хворобою [PERSON] (а.с. 66-81); крім померлого сина, вони мають трьох повнолітніх дітей. Стверджувати про те, що матеріальна допомога сина [PERSON], щодо розміру якої заявники не надали доказів, а покази свідків за таких обставин, на думку суду, не можуть бути визнані належними доказами, до того ж жоден із свідків не міг назвати розмір допомоги, крім того, встановлено, що заявники несли витрати по сплаті аліментів за сина з наданих ним коштів, підстав немає. Вони обоє отримують і отримували пенсію, тримають підсобне господарство, в тому числі і зараз (корова, порося , кури), мають землю, яку частково обробляють самі, а частково здають в оренду, з підсобного господарства мають періодичний дохід; зараз у власності мають трактор, яким обробляють належну їм земельну ділянку, а в період, в який, як вони стверджують, перебували на утриманні сина, мали автомобіль та мотоцикл, які продали, що підтвердили заявники. Вони, в тому числі і після смерті сина [PERSON], не зверталися за наданням житлової субсидії чи іншої допомоги, передбаченої чинним законодавством. Не заперечується той факт, що син заявників [PERSON] в період проживання в Росії надавав їм матеріальну допомогу, в тому числі на лікування матері, для придбання цінного майна, підведення газу та ін., однак така допомога не може бути розцінена як повне утримання батьків та основне джерело їх доходів з точки зору діючого законодавства, ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Обовязок надання допомоги непрацездатним батькам їх дітьми передбачена ст. ст. 202, 203 Сімейного кодексу України. І надавана сином заявників їм допомоги, якщо вона мала місце, на думку суду, і є тією допомогою як дорослого працездатного сина, але не основним джерелом засобів до їх існування, тим більше, не може свідчити про повне їх утримання померлим.

Outcome: dismissed