Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою та відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що як стверджує, на підстав державних актів від 19.01.2009 року він є власником земельних ділянок площами відповідно, 0.2500 га та 0.2474 га, котрі розташовані в с.Баланівка Бершадського району Вінницької області. Відповідач [PERSON] розмістив на належній йому земельній ділянці речі, відмовляється добровільно їх забрати, чим порушує його право власності на належну йому земельну ділянку. Порушення його права власності призвело до того, що він постійно знаходиться у стані морального дискомфорту, внаслідок дій відповідача котрі впливають на його психологічний стан, постійно погіршується його фізичний стан. Просить зобовязати відповідача за власні кошти повторно встановити межові знаки, котрі він повикидав, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення металевих воріт та прибрання рухомих речей з його земельної ділянки, котра розташована в с.Баланівка вул.Радянська 200 та стягнути з відповідача 1700 гривень моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримує позовні вимоги в повному обємі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що в 2003 році він придбав у власність житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: с.Баланівка вул. Радянська 202. Разом з правом на придбані будівлі до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, та на споруди, котрі були у попереднього власника. Вважає, що виділення позивачу земельної ділянки, котра є його власністю, є незаконним і таким, що порушує його права. Просить в позові відмовити в повному обємі. Заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 січня 2004 року відповідач [PERSON] на підставі договору дарування придбав у власність у [PERSON] житловий будинок загальною площею 51.5 кв.м, вхідний майданчик, погріб, сарай, літню кухню і споруди (огорожу, ворота, хвіртку), зареєструвавши це право у встановленому порядку. На час придбання житлового будинку земельні по вул.. Радянська 200 та 202 були розділені дорогою, котру використовували жителі села для проїзду та прогону худоби. Попереднім власником дорога, котра знаходилася у комунальній власності Баланівської сільської ради, була відгороджена від проїжджої частини вулиці ще одними воротами. Цей факт підтверджується договором дарування від 26.01.2004 року, технічним паспортом на будівлі і споруди, цього факту не заперечують і самі сторони. Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором це не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Оскільки згідно договору дарування від 26.01.2004 року [PERSON] земельної ділянки не придбав, до нього перейшло тільки право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком загальною площею 51.5 кв.м, вхідним майданчиком, погребом, сараєм, літньою кухнею і спорудами (огорожею, хвірткою і воротами в попередніх розмірах) та котра необхідна для їх обслуговування. Відповідно до державних будівельних норм ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни повинна бути прийнята не менше 1.0 м., земельна ділянка для обслуговування огорожі цими нормами не передбачена. Відповідно до ст.ст.4, 12 Закону України «Про власність» , котрий дія на час зведення попереднім власником других воріт на вищевказаній дорозі, власник, здійснюючи свої права, зобовязаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. При здійснення своїх прав і виконанні обовязків власник зобовязаний додержувати моральних засад суспільства. Громадянин набуває права власності на майно, коли воно одержано внаслідок індивідуальної праці або інших угод, не заборонених законом. Оскільки попереднім власником домоволодіння, розташованого в с.Баланівка вул.Радянська 202, були зведені ворота на земельній ділянці, котра знаходилася у власності Баланівської сільської ради, без відведення земельної ділянки, без встановленого дозволу та належно затвердженого проекту, відповідно до ст. 105 ЦК України в ред. 1963 р. вони підлягали знесенню. Тому право власності на цю споруду (ворота) як попередній власник так і набувач [PERSON] (відповідач по справі) не набули. Виходячи з вищенаведеного, рішення Баланівської сільської ради Бершадського району від 13.12.2007 року та 22.09.2008 року про розподіл земельної ділянки, котра знаходилася у комунальній власності і використовувалась як технологічна дорога та надання у її власність сторонам по справі, державні акти про власність [PERSON] на земельні ділянки є законними і такими, що не порушують право власності [PERSON] на ті частини належних йому земельних ділянок, котрі необхідні для обслуговування належних йому будівель та споруд. Згідно ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Позивач отримав державні акти на право власності на земельні ділянки, зареєстрував це право і межі цих ділянок встановлені в натурі, що підтверджується самими державними актами, актом про встановлення меж від 18.04.2008 року. Відповідач [PERSON] порушив право власності позивача на земельні ділянки, встановивши на них ворота та розташувавши різні рухомі речі, знищив межові знаки, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, цих фактів не заперечує і сам відповідач, оскільки вважає спірну частину земельної ділянки своєю. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється серед іншого і шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Оскільки відповідач порушив право власності позивача на земельну ділянку шляхом розташування на ній рухомих речей, право власності позивача підлягає поновленню шляхом зобовязання відповідача забрати ці речі. Щодо позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Враховуючи розяснення Пленуму Верховного Суду України. Даними ним в постанові №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, згідно з якими з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння його заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд вважає, що оскільки відповідач навмисними діями порушує право власності відповідача на земельну ділянку, що завдає йому нервових переживань, враховуючи тривалість цих дій та майнове становище відповідача, суд вважає що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі вісімсот пятдесяти гривень В іншій часині позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід відмовити. [PERSON] вимоги про зобовязання відповідача встановити межові знаки задоволенню не підлягають, оскільки встановлення межових знаків є компетенцією землевпорядних організацій і цей обовязок не може бути покладений на сторони в справі. Витрати по встановленню межових знаків не відносяться до судових витрат, позов про відшкодування майнової шкоди позивачем по справі не заявлений, тому ці витрати в сумі 150 грн. стягненню з відповідача не підлягають Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Документально підтверджено, що позивач сплатив 25 грн. 20 коп. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в суді. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 145 грн. 20 коп. судових витрат. На підставі ст.ст. 78, 152, 158 Земельного Кодексу України, ч. 3 ст. 386 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial