overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 15.10.2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому вимушена звернутися до суду. Відповідач інших дітей не має, утримання по виконавчим документам з нього не проводиться. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись, на те, що діти проживають з бабусею, і він має намір подавати позов до суду про визначення місця проживання дітей з ним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2004 року. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на утриманні позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом не приймаються доводи відповідача наведенні ним на обґрунтування заперечень проти позову, оскільки жодного доказу на підтвердження власної позиції він не надав. З врахуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд вважає, що розмір аліментів має бути визначений в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши, що [PERSON] являлася власницею будинку та головою двору в [ADDRESS]. який був побудований та зареєстрований як колгоспно-кооперативна власність в погосподарській книзі Трушівської сільської ради Чигиринського району. [INFO] [PERSON] померла і позивач, будучи спадкоємцем відповідно до заповіту, просить визначити належність вказаного будинку померлій, а за ним визнати право власності на нього. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за ним право власності на будинок розташований в [ADDRESS]. після померлої [INFO] [PERSON], пояснивши, що він прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, і вже оформив частину спадкового майна - грошові вклади та майновий пай, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок через відсутність на нього правовстановлюючих документів, а інших спадкоємців на майно не має. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд. вислухавши позивача, задовольнивши заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO], відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], померла [PERSON]. після смерті якої на території Трушівської сільської ради Чигиринського району залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами. Також судом встановлено, що власницею будинку, розташованого в [ADDRESS], відповідно до довідки виданої Трушівською сільською радою № 685 від 18.06.2010 року та технічного паспорту на будинок, була [PERSON], а тому можливо встановити факт належності померлій вказаного будинку. Крім того, судом встановлено, що позивач, відповідно до заповіту від 10.11.2003 року, посвідченого виконавчим комітетом Трушівської сільської ради Чигиринського району, який на день смерті [PERSON] не змінено і не скасовано, та свідоцтва про народження [NUMBER]. є спадкоємцем майна померлої. Також в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття позивачем спадщини після померлої [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом [NUMBER]. Таким чином, суд, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, враховуючи, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON]. не має, вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на це домоволодіння. На підставі викладеного, ст.328 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Зважаючи на складність викладення повного тексту рішення, суд вважає можливим оголосити в судовому засіданні вступну та резулятивну частини рішення, з послідуючим викладенням повного тексту. Згідно до ст.ст. 344,524,525,526,548,549,553 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 116,156,157 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

20.04.2010 року представник позивача звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 1400.86 гривень та судових витрат в сумі 81,00 гривень. В судове засідання представник позивача не з*явився з поважної причини, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з*явився, з невідомої причини, не надав до суду заяви про відкладення розгляду справи. Судом встановлено, що Ясинський CM, проживає за адресою: [INFO], Краснолиманської міської ради, Донецької області є споживачем електричної енергії, та має особовий рахунок №230614031. Згідно п.20 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року, споживачі зобов*язані сплачувати спожиту електроенергію на пізніше 10 числа поточного місяця. 23.01.2010 року споживачем було сплачено ВАТ «Донецькобленерго» було сплачено 238,27 гривень по показаннях 5411 кВт/ч. 26.01.2010 року при проведенні контрольного знімання показань з приладу обліку відповідача було зафіксовано 9645 кВт/ч, з чим відповідач був згоден, про свідчить його підпис у відомості контрольного огляду. 02.03.2010 року на приладу обліку у відповідача було зафіксовано 11637 кВт/ч. 29.03.2010 року відповідачу було надіслано попередження про наявність боргу. Станом на 13.04.2010 року у відповідача перед ВАТ «Донецькобленерго» на особовому рахунку виникла заборгованість у сумм і 1400.86 гривень по показаннях 6226 кВт/ч. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи на те, що з вересня 2005 року по листопад 2006 року мешкала в цивільному шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], який знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча працює на шахті Росія і має таку можливість. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), судові витрати покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден на стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/6 частини заробітку, так як з нього у теперішній час стягуються аліменти в розмірі 1\\6 частини заробітку на користь [PERSON] \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Сторони мешкають окремо, відповідач добровільної матеріальної допомоги на сина не надає, хоча працює на ВП шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» та має таку можливість, а тому на розсуд суду, враховуючи що з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\6 частини заробітку, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку /доходу/. \~ \~ \~ \~Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати, від сплати яких позивач при поданні позову звільнений законодавством, в розмірі 51 грн. судового збору та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

21.04.2009 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON] Аліабет, [PERSON] Еліас та [PERSON], в якому позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] Еліасом та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.10.2008 року реєстровий № 5217. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги і пояснив суду, що договір купівлі-продажу укладено з порушенням прав позивача як заставодержателя нерухомого майна, оскільки позивач не давав згоди на відчуження будинку. Представник відповідача [PERSON] Аліаса в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що договір застави не посвідчений нотаріально, а тому не породжує прав і обовязків. Відповідачі [PERSON] Аліабет і [PERSON] в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, тому суд розглянув справу за відсутності зазначених відповідачів. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу № 6626111 від 10.10.2008 року з Державного реєстру право чинів 10.09.2008 року укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] Еліасом та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.10.2008 року реєстровий № 5217 щодо житлового будинку, розташованого в Харківській області, Харківському районі, с. Циркуни, вул. Еризодубова, буд 66. Сам текст договору не наданий. Оскільки позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання недійсним право чину положеннями ст. 215 ч. 3 ЦК України (оспорюваний правочин), відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач зобовязаний надати суду докази на підтвердження тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог. Позивач посилається на те, що відповідно до договору застави від 1 січня 2008 року перший власник будинку [PERSON] Аліабет надав в заставу незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований в Харківській області, Харківському районі, с. Циркуни, вул. Еризодубова, буд 66. Відповідно до вимог ст. 577 ЦК України, договір застави нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки в договорі застави від 1 січня 2008 року, що наданий суду, предметом є хоча і недобудований, але ж як записано житловий будинок літ. «А-1», то такий договір повинен також посвідчуватись нотаріально. Згідно до ст. 220 ЦПК України недодержання нотаріальної форми правочину приводить до його нікчемності. А тому, посилання позивача на нікчемний правочин не може бути підставою для задоволення позову. Інших доказів суду не надано. Таким чином, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за недоведеністю і відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Західно-Чорноморське державне басейнове управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства в особі Одеського територіального відділу звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву у якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2010 року, біля 18 години на каналі Тилигульский лиман - Чорне море в районі с. Кошари Комінтернівського району Одеської області відповідач [PERSON], порушуючи вимоги законодавства України в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, здійснював ручний збір водних живих ресурсів, в результаті чого виловив водні живі ресурси цінних видів: 9 кг. мідії (580 шт.), в результаті чого завдав шкоду рибним запасам України на загальну суму 59,16грн. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, заподіяна неправомірними діями фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. На підставі ст.1166 ч.1 ЦК України, ст..63 Закону України «Про тваринний світ», п.3.15 Правил любительського і спортивного рибальства,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

~ \~ \~ \~ \~У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010року по 31 серпня 2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням суми, яка була виплачена у цей період часу та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обірунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про і загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Павлоградському районі Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 29 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 30 червня 2010року. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року та з 22 травня 2008року щомісячно. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 2007року по 31 травня 2010 року у сумі 4641,60грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року, їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року та з 22 травня 2008року щомісячно. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року, з 01 січня 2009року по 31 грудня 2009року, з 01 січня 201 Ороку по 30 червня 201 Ороку у сумі 3628,44грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з Оісічня 2007року по 31 серпня 2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період часу та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до Ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial