Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

В квітні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконкому Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позивач зазначив, що перебував в шлюбі з відповідачкою з 2003 року до червня 2007 року, коли їх шлюб було розірвано за рішенням суду. Вони мають двох дітей: сина [PERSON] 1997 року народження та доньку [PERSON] 2004 року народження. Після розірвання шлюбу, відповідачка виїхала на постійне місце проживання до м. Херсон, де створила нову сім'ю а він залишився проживати з обома дітьми. Які проживають в належній йому квартирі за адресою [ADDRESS], де вони мають кожен свою кімнату та необхідні об лаштунки для навчання духовного і фізичного розвитку. Стверджуючи, що діти мають гарні умови для проживання, він має достатній рівень освіти та життєвого досвіду, позивач з посиланням на положення ст. 161 СК України просив суд визначити місцем проживання дітей разом з батьком в [ADDRESS]. Крім того посилаючись на положення ст.. 180 СК України, позивач просив суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей до їх повноліття в розмірі V* частини всіх видів її заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. В вересні 2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні свого права на спілкування з внуками, в якому зазначили, що їх донька [PERSON] дійсно перебувала в шлюбі з [PERSON], від якого вони мають сумісну дитину [PERSON], 2004 року народження, та усиновленого відповідачем в 2006 році [PERSON], 1997 року народження. Підтвердили, що після розлучення [PERSON] і [PERSON] остання та її діти проживали разом з [PERSON], в м. Миколаєві за адресою - [ADDRESS].. Але після чергової сварки, яка мала місце 19 січня 2009 року, та у період в [PERSON], відповідач змінив замки на вхідних дверях до квартири та ка заперечував проти її проживання в цій квартирі. Він також став перешкоджати та їм вільно спілкуватися з дітьми, мати з ними побачення, приймати вихованні. Посилаючись на положення ст.ст. 257, 263 СК України, позивачі постановити рішення яким зобов'язати відповідача усунути перешкоди в з ' прав по вихованню внуків [PERSON] 2004 року народження та [PERSON] 1997 року народження. В жовтні 2009 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, в якому заз зазначене позивачем житло в [ADDRESS], є її власністю, де вона проживала разом з дітьми навіть після розлучення з [PERSON] подальшому, у зв'язку з часто виникаючими між ними сварками вона виїх поїхала до м. Херсон та разом з дітьми прописалася за адресою [ADDRESS] В подальшому [PERSON], діючи не правомірно, забрав дітей та став в місце проживання самостійно. Вона, на протязі довго часу, фактично можливості навідь побачитися з дітьми, а діти на її думку позбавлені материне та піклування. Також посилаючись на положення ст.ст. 160, 180 СК України, та ствер має всі належні умови для утримання та виховання дітей і зможе забезпе необхідним, має стабільний дохід, достатній для утримання дітей просила су їх місце проживання разом з матір'ю та стягнути з відповідача аліменти на їх розмірі % частини всіх видів його заробітку та доходів, але не менше 30% п мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Усі справи ухвалою суду об'єднані в одне провадження. В судове засідання позивач не з'явився, його представник, заявле вимоги підтримав, підтвердив викладені в позові обставини та просив задовольнити, уточнивши свої позовні вимоги заявою від 29 травня 2009 року, визначити місце проживання дітей разом з батьком без зазначення конкретної Щодо заявлених вимог [PERSON] та [PERSON] про усунення здійсненні свого права на спілкування з внуками та [PERSON] визнач проживання дітей та стягнення аліментів не висловився, оскільки неодноразо засідання не з'явися. [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав, підтвердив в позові обставини, просив суд позов задовольнити. [PERSON], в судове засідання не з'явилася надавши суду заяву п справи в її відсутність з проханням про задоволення позову. [PERSON], як відповідач за первісним позовом [PERSON], позо останнього не визнала, посилаючись на те, що відповідач, у зв'язку з його роботи не може самостійно займатися вихованням дітей тому вимушений зве допомогою до сторонніх людей, утримувати дітей в оздоровчих центрах. Також припущення, що своєю поведінкою [PERSON] негативно впливає на психоло ' дітей, формує в них невірні поняття про істинні цінності, нав'язуючи їм, що метою життя є заробляння грошей та їх витрачання. Крім того зазначи теперішній час [PERSON] не є батьком неповнолітнього [PERSON], оскіль суду про його усиновлення скасовано, а біологічний батько поновлений в пр дитини, у зв'язку з чим просила суд в задоволені його позову відмовити в повно Заявлені нею позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені в позові та просила суд позов задовольнити, доповнивши свої вимоги, просила суд з п на положення ст.ст. 151, 163, 157 СК України та положення Декларації прав 20.11.1959 року відібрати від [PERSON] неповнолітніх [PERSON], народження та [PERSON], 1997 року народження та передати визначити місце проживання дітей разом з матер'ю, стягнути з відповідача аліменти та судові витрати. Представник органу опіки і піклування надав суду листа зі змісту якого випливає, що оскільки діти на теперішній час не проживають на території Заводського району, будь- який висновок про те з ким мають проживати діти зробити не можливо, а тому просив суд винести рішення на власний розсуд. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.10.2003 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сумісну дитину - [PERSON], 2004 року народження та сина [PERSON], 1997 року народження. Останній відповідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.11.2006 року, усиновлений [PERSON] 28 жовтня 2009 року, ухвалою того-ж суду, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.11.2006 року, щодо усиновлення [PERSON] неповнолітнього [PERSON] 1997 року народження, скасовано за ново виявлених обставин. При повторному розгляді, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.12.2009 року заява [PERSON] про усиновлення [PERSON], 1997 року народження задоволена. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області від 04.03.2010 року, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.12.2009 року скасовано та ухвалено нове рішення яким в задоволені позову [PERSON] про усиновлення, відмовлено за безпідставністю. 11 червня 2010 року, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, касаційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення апеляційного суду Херсонської області від 4 березня 2010 року залишено без змін. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] від 25.12.2009 року, його батьком є [PERSON]. Оскільки в контексті норм СК України, право на визначення місця проживання дитини мають лише батьки /ст. 160 СК України/, суд вважає позовні вимоги [PERSON], щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], 1997 року народження разом з ним, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню, оскільки він не є батьком хлопця. Відповідно до ст.151 СК України, переважне право перед іншими особами на виховання дитини мають батьки. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Таким чином, враховуючи встановленні судом обставини, а саме те, що незважаючи на рішення судів, щодо відмови [PERSON], в усиновленні неповнолітнього [PERSON], останній утримується ним без будь-якої законної підстави, суд вважає вимоги [PERSON] щодо відібрання [PERSON] [INFO] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO], суд вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] на час постановляння рішення не є батьком цієї дитини, а спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, може бути вирішений лише між батьками. [PERSON] є сторонньою особою, яка не має жодного права щодо цієї дитини. Що стосується позовних вимог [PERSON], що до визначення місця про неповнолітньої [PERSON], 2004 року народження разом з ним, суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] т [PERSON]. Братом [PERSON] є [PERSON]. Обидві дитини були зареєстровані в м.Миколаєві за адресою - вул..Біла де мали власні кімнати облаштовані необхідними меблями, речами, є багато ігр різного віку. Як випливає з наданих позивачем документів в тому числі і постанов про порушенні кримінальної справи від 31.07.2009 року, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], в наслідок систематично виникаючих сварок, коли ос деякий час виїхала до м. Херсон до свої батьків, діти залишилися прожива батьком. Доглядом за малолітніми дітьми, коли вони перебували в м. займалася стороння особа - [PERSON]. Тривалий час /з квітня 2009 року 2009 року/ в тому числі і під час проведення навчання в тпколі яку відвідув [PERSON], діти перебували в дитячому таборі „Артек". В подальшому місце проживання дітей неодноразово змінювалося, за даними, діти проживають разом з батьком в м. Києві. Відповідно до ст. 161 СК України, спір між батьками, щодо визнане проживання дитини вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця п малолітньої дитини, беруться до уваги - ставлення батьків до викон батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік ди її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач не надав суду доказів на підтвердження ставлення до викон батьківських обов'язків, ні особистої прихильності дитини до нього, а ні д здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачка [PERSON], має постійне місце проживання в м житловий будинок, який належить їй на праві власності. Має постійне місце стабільний дохід. Відсутність позивача в судовому засіданні та ненадання ним обгрунтування заявлених вимог, а саме не повідомлення суду, про тепер-' проживання дітей, не надання відповідних висновків органів опіки, та експерта розцінюється судом як не доведеність позовних вимог, у зв'язку з чим, суд пр переконання, що заявлений [PERSON] позов, щодо визначення місця неповнолітньої [PERSON] разом з ним задоволенню не підлягає. В' підлягає задоволенню і його позов в частині стягнення аліментів на дитину з [PERSON] Враховуючи все вище викладене, а саме те, що на протязі більш ніж о мати дітей, яка не позбавлена батьківських прав, вимушена звертатися до різі приводу захисту своїх прав і прав її неповнолітніх дітей, та абсолютно позб на спілкування з дітьми, з урахуванням віку дитини та інших обставин, в інтересів дитини, враховуючи, що позивачка на теперішній час має пос_: проживання, стабільний дохід, суд виходячи з положень ст.ст. 141, 161 С принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до пол дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує к порозуміння, вона має зростати під опікою та під відповідальністю своїх батькі якому випадку, в атмосфері кохання та моральної і матеріальної безпечності, дитина не може, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути ро матер'ю, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця і [PERSON], [INFO] разом з матер'ю [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволе Щодо позовних вимог про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO] від батька [PERSON], суд вважає їх таким, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків, щодо дитини. Крім того [PERSON], є батьком малолітньої [PERSON], проживання якої з батьком не суперечить чинному законодавству, а саме вимогам ст. 163 СК України, оскільки батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ним. Крім того, оскільки раніше спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини не вирішувався ні судовими органами ні органами опіки та піклування, тому на теперішній час вирішення вимоги [PERSON] про відібрання [PERSON] від її батька є передчасним. Відповідно до ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частині від доходу її матері /батька/. Враховуючи задоволення судом позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] 2004 року народження разом з нею, з відповідача на її користь підлягають стягненню кошти на утримання дитини /аліменти/, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] що до стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], 2004 року народження до її повноліття в розмірі % частини всіх видів заробітку доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про відібрання дитини і повернені її тому, з ким вона проживала, у зв'язку з чим рішення суду щодо відібрання [PERSON] 1997 року народження підлягає негайному виконанню. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні своїх прав по спілкуванню зі своїми внуками та прийняті участі у їх вихованні, суд вважає обґрунтованим відповідно до положень ст. 257 СК України, оскільки факт здійснення першкод у їх спілкування знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені нею та підтверджені судові витрати в сумі 30 гривень судового збору та 120 гривень витрат на ІТЗ, а також 6810 гривень витрат на правову допомогу, витрати пов'язані з явкою до суду в розмірі 199 гривень 95 копійок, та витрати непхідні для розгляду справи в розмірі 395 гривень. На підстав наведеного,

Outcome: partial