Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

18.12.2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відкритого Акціонерного Товариства КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Полтавське регіональне управління, про визнання її звільнення з посади директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління незаконним та просила прийняти рішення про поновлення її на займаній посаді, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку середньої заробітної плати, стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та матеріальну в розмірі 460 грн. 40 коп., а також покласти судові витрати на відповідача. Остаточно позивач суд просила: визнати її звільнення з посади директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління незаконним та скасувати наказ від 23.11.2009 року № 53-п; поновити її на посаді директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача; стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 460 грн. 40 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву, посилалась на викладені в ній обставини та просили її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], вважає, що [PERSON] була звільнена на законних підставах, просив відмовити останній у позові в повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Всі позовні вимоги позивача [PERSON] необхідно поділити на групи: скасувати наказ від 23.11.2009 року №53-п; поновлення її на посаді директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в сумі 10 000 грн. стягнення з відповідача судових витрат та матеріальної шкоди в сумі 460 грн. 40 коп. По першій групі позовних вимог (скасування наказу від 23.11.2009 року №53-п; поновлення її на посаді директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу) Судом встановлено, що 08.01.2008 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління, на якій працювала до 23.11.2009 року. 23.11.2009 року наказом директора філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління за №53-п була звільнена із займаної посади на підставі ст. 41 п. 1 КЗпП України одноразове грубе порушення трудових обовязків. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках п. 1 одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу, його заступниками, головним бухгалтером підприємства,установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекції, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. В наказі від 23.11.2009 року визначено підставу для звільнення одноразове грубе порушення трудових обовязків. Приймаючи рішення про звільнення [PERSON] з підстав п. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідачем не було визначено яке саме грубе порушення трудових обовязків було допущено позивачем. Крім того, з наказу вбачається, що рішення про звільнення останньої прийнято директором філії [PERSON] у відношенні керівника структурного підрозділу цієї ж філії. В п. 1, ч.1 ст. 41 КЗпП України чітко встановлений перелік осіб які можуть бути звільнені за вказаних підстав. Як встановлено судом [PERSON] є директором дирекції, що є структурним підрозділом філії і не є керівником підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), заступником, головним бухгалтером підприємства,установи, організації, його заступником. З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України було проведено з порушенням трудового законодавства. Звільнення [PERSON] з посади директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління є незаконним. У зв'язку з цим [PERSON] підлягає негайному поновленню на посаді директора Дирекції по малому бізнесу філії ВАТ КБ «Надра» Полтавського регіонального управління з 23.11.2009 року з часу фактичного її не допуску до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки про заробітну плату позивача, що надана суду відповідачем, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5886 грн. 33 коп. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд обраховує середній заробіток відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за наступним розрахунком: нарахована заробітна плата за останні два повні місяці роботи: 3960,80 грн.(вересень 2009 року)+4529,78 грн. (жовтень 2009 року)=8220,58грн.; кількість робочих днів за останні два повні місяці роботи 44 дні ; середньоденна заробітна плата: 8220,58 грн. (заробіток)/44(кількість днів)=186 грн. 80 коп.; Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 52 134 грн. 24 коп. (5886,33 * 8 місяць +186,80 х 27 днів) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] відповідачем не дотримана процедура звільнення та вона не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовна вимога про поновлення її на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає до задоволення. По другій групі позовних вимог (стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в сумі 10 000 грн.) Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушено право позивача при прийнятті рішення про звільнення, яке проводилось без законних на те підстав, тому суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачеві була заподіяна моральна шкода, але її розмір позивачем дещо перевищений, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування моральної шкоди - 2000 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України на користь позивача [PERSON]В підлягають до стягненню понесені нею судові витрати державне мито та ітз в сумі 220 горн. Всього з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 54 354 грн. 24 коп.: 52 143 грн. 24 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу 2000 грн. моральної шкоди 220 грн. судових витрат. Судовий збір (державне мито) у розмірі 323 грн. 54 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. По третій групі позовних вимог ( стягнення заподіяної матеріальної шкоди). Позивач в судовому засіданні не надав жодного доказу у підтвердження того, що заподіяні матеріальні збитки в сумі 460 грн. 40 грн. були наслідком порушення трудового законодавства відносно неї. а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Outcome: partial