Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що 03.07.2006 року між сторонами укладений кредитний договір №11015565000, згідно якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 19500 доларів США строком користування до 02.07.2017 року та сплатою 14% річних. Відповідач взяті на себе зобов»язання щодо повернення коштів не виконує, станом на 19.11.2009 року утворилась заборгованість у розмірі 127452 грн. Відповідач звернувся з зустрічними позовними вимогами в яких просив змінити умови кредитного договору посилаючись на те, що законодавством України встановлена грошова одиниця гривня та якщо у зобов»язакні використовуються грошові еквіваленти в іноземній валюті, то таке зобов»язання повинно виконуватися в гривні. Тому в кредитному договорі суму в іноземній валюті необхідно зазначити в гривневому еквіваленті на момент укладення договору Вважає, що пункт 4.8 суперечить ст. 6 Закону України «Про страхування» та ст.1.1 Закону України «Про захист прав споживача». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру [ADDRESS], за рахунок реалізації якої погасити заборгованість по кредитному договору у розмірі 127 452 грн. та судові витрати. Зустрічні позовні вимоги не визнав та пояснив, що умови договору відповідають чинному законодавству. Позивач має право видавати кредити в іноземній валюті, що підтверджується відповідною ліцензією. Ст. 8 п.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено обов»язкове страхування предмету іпотеки. Ст.7 п. 35 Закону України «Про страхування» до обов»язкового страхування відноситься предмет іпотеки. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги по первісному позову не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Вимоги по зустрічному позову підтримали пославшись на викладені в зустрічній позовній заяві обставини та просили його задовольни, змінити умови кредитного договору укладеного між сторонами в частині визначення договору та проведення розрахунків, виключити з договору п.4.8 та зобов»язати відповідача і провести перерахунок. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить де висновку, що позовні вимоги по первісному позову підлягають задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03.07.2006 року між сторонами кредитний договір №11015565000, згідно якого відповідачу надано кошти у розмірі 19500 доларів США строком користування до 02.07.2017 року та сплатою процентів у розмірі 14% річних. У судовому засіданні відповідачем [PERSON] не заперечувався факт отримання вказаних коштів, а тому позивач виконав взяті на себе зобов»язання та надав відповідачу кошти обумовлені договором. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльністю» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами [PERSON] банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. ст. 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловогообороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. З Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання по здійсненню платежів по кредиту не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 127452 грн., яка складається з заборгованості за простроченим кредитом в сумі 15068,04 дол. США, що по курсу НБУ станом на 19.11.2009 р. становить 120407,68 грн., заборгованості за простроченими процентами в сумі 802,16 дол. США, що становить 6409,98 грн., пені в сумі 16,14 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в сумі 117,63 грн. та штрафу за порушення зобовязань в сумі 500 грн. На забезпечення виконання кредитного договору, 03.07.2006 року між сторонами укладений договір іпотеки, згідно якого на забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору, [PERSON] передав в іпотеку квартру №27 по вул.В.Тирнівській,31 в м.Полтаві. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі не виконання чи неналежного виконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязанням, необхідних витрат на утримання заставленого майка, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлене договором. За таких обставин, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири № 27, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул.В.Тирнівська,31, що належить [PERSON] на праві власності, підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача [PERSON] в обгрунтування своїх позовних вимог щодо укладання кредитного договору з визначенням валюти гривні, а не долара США, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 524 ЦК України дійсно передбачено вираження зобов»язання в національній валюті України. Частина 1 ст. 533 також регулює виконання грошового зобов»язання в гривнях. В той же час, ч.2 ст. 524 та ч.2 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з кредитного договору і проти цього не заперечував позивач, валютою як кредитування, так і повернення є долар США.. Згідно п. 8.2 підписанням договору позичальник підтверджує, що він повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов»язки за цим договором і погоджується з ними , що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням , що є обов»язковими для позичальника. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що укладав зазначений договір вільно, без будь-якого примусу зі сторони інших осіб, не був позбавлений права на підписання договору у присутності юриста. З письмовою заявою про зміну умов договору не звертався. Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживача» після підписання договору на протязі 14 днів з заявою про розірвання чи зміну договору до позивача не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, Якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Судом встановлено і проти цього не заперечував відповідач [PERSON], що фактично підставою для його звернення до суду з даними вимогами стало підвищення курсу дол. США відносно гривні. Відповідно до статті 36 Закону України Про [PERSON] України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Ці обставини не заперечувались та визнавались відповідачем, а тому посилання відповідача , що він не міг передбачити зміну курсу валют є такими , що не заслуговують на увагу суду. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено, що при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобовязання, він не міг усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом, такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для внесення змін до кредитного договору. П.8.2 укладеного договору підписанням цього договору, позичальник підтвердив, що він був попереджений кредитором про те, що валютні ризики під час виконання зобов»язань за цим договором несе виключно позичальник. Дослідженими в судовому засіданні банківською ліцензією №75 від 28.10.1991 року, дозволу№75-2 від 24.12.2001 року, додатку до дозволу № 75-2 від 19.11.2002 року, дозволу №75- 3 від 24.12.2001 року позивач має право на здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті. Виходячи з викладеного вище, порядку, умов та обставин укладення Кредитного договору між сторонами, добровільності даного договору з боку відповідача , суд приходить до висновку, що його умови відповідають нормам цивільного законодавства України, не суперечать іншим актам цивільного законодавства, мають виконуватися сторонами. Пунктом 4.8 договору передбачено що позичальник зобов»язаний застрахувати передане в заставу (іпотеку) майно не пізніше дати укладення договору застави, на строк не менше одного календарного року від настання наступних страхових ризиків, а саме : на випадок пошкодження, втрати або знищення майна. Відповідно п. 35 ст. 7 Закону України «Про страхування» обов»язковим страхуванням є страхування предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування. Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. Тому в цій частині, а саме страхування майна переданого в іпотеку відповідає вимогам закону, а заперечення відповідача не ґрунтуються на вимогах закону. Крім цього, стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає 1257 грн. 52 коп. державного мита (судового збору), а на користь позивача 17 грн. державного мита (судового збору) та 120 грн. витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи, сплачених позивачем при подачі позовної заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved