Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-15 00:00:00

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних стосунків та визнання права власності. В судове засідання позивач, не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи знаходиться заява в якій представник заперечував проти позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], проживає в домоволодінні № 46 по вул. Старова в м. Харкові з часу його побудови. Домоволодіння належить його батькові [PERSON] на праві приватної власності згідно договору про право забудови земельної ділянки, посвідченого 01 червня 1940 року Харківською обласною нотаріальною конторою, р.№ 1712, зареєстрованого в Харківському міськБТІ 23 жовтня 1953 року (лист КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 23-42569 від 12.01.2010 а.с. 109, та копія договору а.с. 10,11). 15 червня 1993 року [PERSON], помер (копія свідоцтва про смерть а.с.8). Мати, [PERSON], померла 21 травня 1969 року (копія свідоцтва про смерть а.с. 9). Заповіту на випадок смерті батько не складав. Інших спадкоємців, крім мене, у батька немає. В листі восьмої Харківської державної нотаріальної контори № 4374/01-14 від 10.11.2009 року (а.с. 43) повідомляється, що після смерті [PERSON], померлого 15.06.1993 року, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось. Це підтверджується в листі № 3239/2-13 від 24.11.2009 року Харківського обласного державного нотаріального архіву (а.с.52). На запит суду Харківський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що за даними електронного спадкового реєстру, від імені [PERSON], який мешкав за адресою м. Харків вул. Старова, 46, заповіти не посвідчувалися (лист № 42/01-21 від 18.01.2010 року а.с. 55). Позивач не зміг вчасно оформити свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі тому, що свідоцтво про народження було загублено. Позивач народився в селі Стрілець, Томаровського району Бєлгородської області 27 жовтня 1930 року. [PERSON] звертався в 1993 році до органу ЗАГС за місцем народження, щоб отримати повторне свідоцтво про народження. Йому було відмовлено, бо актового запису про народження не знайшли, письмової відповіді не дали. В серпні 2009 року через представника позивач звернувся до Головного управління юстиції Харківської області за правовою допомогою для одержання свідоцтва про народження (а.с. 26) і представник отримав офіційну відповідь ЗАГС Бєлгородської області № 02-28-2/531 від 07.10.2009 року про відсутність актового запису про народження (а.с. 45, 119). Згідно п.1.1 ст.256 ЦПК України та п. 7 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин не може встановлюватися у порядку окремого провадженя, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити надалі своє право на житло, а розглядається в позовному порядку. Із довідки з місця проживання № 2692 від 09.06.2009 року (а.с. 7) та будинкової книги (а.с. 20-25) видно, що [PERSON] є батьком позивача, проживав та був зареєстрований [INFO] по вул. Старова разам з ним. Вони проживали однією сім'єю. Потім за усною згодою батька позивач виконав житлову прибудову, господарчі побудови, необхідні для обслуговування будинку та задоволення інших потреб. Після смерті батька позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Позивач користується домоволодінням як своїм власним, обробляє земельну ділянку, газифікував домоволодіння, провів воду та каналізацію, на його ім'я оформлені особисті рахунки комунальних послуг (а.с. 111-117). Отже, наведені факти та надані документи підтверджують родинні відносини між позивачем та [PERSON], який є його батьком. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в результаті обстеження 12.11.2009 року житлового будинку по вул. Старова № 46 (а.с.84-88), домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1», прибудови літ. «а», «а1», літньої кухні літ. «Б», льоху літ. «Г», літнього душу літ. «К», вбиральні літ. «В», «Е», огорожі, що були зареєстровані за [PERSON] на момент смерті, та складають спадкове майно. Згідно ст.529 ЦК Української ( 1963 року), у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 549 ЦК Української (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.ст. 548, 525 ЦК Української (1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Таким чином, позивач спадкоємець першої черги спадкування, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], померлого 15 червня 1993 року, шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном з моменту відкриття спадщини. З 1993 року до цього часу позивач володіє майном батька, тому згідно ст. 344 ЦК України (набувальна давність), набув право власності на це майно (особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно). Самочинні побудови: житлова прибудова літ. «А 1-1», прибудови літ. «а2» та літ. «А2», сіни літ. «а3», «а4», гараж літ. «Д», сараї літ. «И»,«Ж», «З» на момент смерті батька не були прийняті в експлуатацію та не зареєстровані за [PERSON] позивач не зміг їх зареєструвати на себе, бо власником домоволодіння був батько, а батько не хотів займатися цим питанням. Згідно технічного висновку (а.с.65-80), виконаного архітектурно-проектним бюро «Город» (державна ліцензія АВ № 319182), будівельні конструкції житлової прибудови літ. «А 1-1», прибудов літ. «А2» и «а2», сіней літ. «а3», «а4», а також надвірних побудов: гаража літ. «Д», сараїв літ. «И», «Ж», «З» виконані високоякісно, мають достатню міцність окремих елементів і всієї будови в цілому. Об'ємно-планове та технічне рішення самочинних будов відповідають вимогам протипожежної безпеки, санітарним та екологічним нормам житлових будов даного призначення та придатні для подальшої експлуатації. Київський РВ м. Харкова ГУ МНС України в Харківській області, не заперечує проти збереження та подальшої експлуатації самовільно побудованих прибудов літ. «А 1-1», літ. «А2», «а2», сіни літ. «а3», «а4», надвірних будівель: гаража літ. «Д», сараїв літ. «Ж», «З», «И» (лист№ 520/295 від 16.03.2010 року а.с. 108). За результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 168-3.1 від 25 травня 2010 року (а.с. 107) гараж літ.»Д» та сарай літ. «З» не можуть бути погоджені (затверджені) так, як розташовані на межі, що суперечить вимогам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» р.З, п. 3.25. Самовільно побудована житлова прибудова літ. «А х-1», прибудови літ. «А2», «а2», та сараї літ. «Ж», «И» відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» Власник житлового будинку № 44 по вул. Старова Чайка Марія Григорівна не заперечує проти збереження самовільно побудованих власником житлового будинку № 46 по вул. Старова будівель: житлової прибудови літ. «А 1-1», прибудов літ. «А2», «а2», гаража літ. «Д», сараїв літ. «Ж», «З» (нотаріально завірена заява а.с. 106). Згідно ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Згідно п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи те, що власник сусіднього домоволодіння [PERSON], не заперечує проти залишення споруди, суд задовольняє позовні вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: approved