Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

27 січня 2002 року [PERSON] і [PERSON]. уклали між собою шлюб у відділі РАГС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за №17 та видано подружжю свідоцтво про шлюб [NUMBER]. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO], які на теперішній час є малолітніми. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАГС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 30 серпня 2002 року, актовий запис №349, та свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 31 липня 2007 року, актовий запис №365. [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що спільне життя із чоловіком не склалося. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння, подружжя має різні погляди на життя, права і обов"язки. Позивачка вважає неможливим подальше спільне сімейне життя із відповідачем, тому просить суд розірвати шлюб, залишивши малолітніх дітей їй на виховання. У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. У письмовій заяві від 09 вересня 2010 року позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб. Відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON], про що вказав у письмовій заяві від 09 вересня 2010 року. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту позову [PERSON] слідує, що подружжя має різні погляди на права та обов'язки, між ними відсутнє взаєморозуміння, тому збереження сім'ї є неможливим. Вказані обставини не спростовані відповідачем.. Сторони бажають розірвати шлюб, примирення вважають неможливим.. Отже, судом встановлено, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.ч.1, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи наведене, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112 СК України,

Outcome: approved