Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Павлоградської міської ради та [PERSON] про виселення особи з квартири та вселення до цієї квартири, в якій просила суд: -виселити з квартири відповідача [PERSON]; -вселити її до квартири №148, що розташована в будинку №4 по вулиці Гагаріна, міста Павлоград Дніпропетровської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 16 червня 2009 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №148, що розташована в будинку №4 по вулиці Гагаріна, міста Павлоград Дніпропетровської області. З часу постановления рішення вона не може користуватися власною квартирою. Крім того, вона хворіє, однак не зважаючи на це її громадські права продовжують порушуватися. В судовому засіданні позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила суд виселити з квартири відповідача [PERSON]. Представник позивача підтримав позов. Представник відповідача КП «Управління житлово-комунального господарства» зазначила, що відповідач КП «УЖКХ» не має жодного відношення до спірної квартири, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач відмовилась від надання пояснень, однак зазначила, що позовні вимоги не визнає. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що на його переконання вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спірна квартира належить відповідачу на праві приватної власності. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини: 16 червня 2009 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було задоволено апеляційну скаргу позивача на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 року по справі за позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 року було скасовано, та відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «УЖКХ» до [PERSON] (а.с. 6). Разом з тим, 24 січня 2008 року Відділом по обліку та розподілу житлової площі було посвідчено, що квартира №148, яка знаходиться за адресою вулиця Гагаріна, будинок №4, належить [PERSON], тобто відповідачу по цій справі (а.с. 97). Відповідно до ч.І ст.383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно до ст. 41 Конституції України, - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Суд, встановивши обставини по справі, а також положення чинного законодавства України, яке регулює спірне питання, вважає, що позовна вимога про виселення відповідача [PERSON], - не підлягає задоволенню, оскільки зазначений відповідач є власником спірної квартири. Законних ( підстав для позбавлення відповідача [PERSON], як власника квартири, її права користуватися своєю власністю, не має. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до ч.І ст-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначених положень чинного законодавства, суд вважає, що вимога позивача про вселення до спірної квартири, належним чином не обґрунтована, та не підтверджена належними і допустимим доказами, а тому - не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed