Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської області, Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду за період з 01.01.2006р. по 31.12.2007р., а також зобовязати Головне управління пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати на її користь недоплачену як дитині війни щомісячну допомогу за 2006-2007 рр. в сумі 2733грн.30коп.. Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до соціальної групи «діти війни», оскільки народилася 15 березня 1940 року, і на час закінчення Другої світової війни, їй не виповнилося 18 років, в зв»язку з чим має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії, як це передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак, відповідач в порушення вимог закону не здійснював нарахування та виплату зазначеної допомоги на протязі 2006-2007 років. В ході судового розгляду справи позивач просила замінити відповідачів на належних та вважати відповідачем по справі Управління пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області, в решті - позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що пропустила строк для звернення до суду через юридичну необізнаність. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що Законом не передбачено, яким саме органом, за рахунок яких коштів та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата пенсій. Статтею 7 Закону №2195 встановлено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених даним Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. Неможливо застосувати норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до внесення змін до Державного бюджету України на 2007 р., оскільки немає відповідного бюджетного призначення, виплата пенсії потребує фінансування з Державного бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року позивач має право на підвищення мінімальної пенсії за віком на 30%. Відповідно до ч.І ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальних захист дітей війни». Законом України від 19 січня 2006 року № 3367-УІ внесені зміни до Закону України « Про державний бюджет України на 2006 рік», відповідно до яких виключено пункт 17 статті 77, а стаття ПО викладена в іншій редакції. Зокрема установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджується з 01 січня 2006 року, а статтею 6-у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році не визначив порядку виплати надбавки до пенсії дітям війни, то вимоги позивача що стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають. Дію статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено статтею 111 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (з урахуванням положень пункту 12 статті 71 цього закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами ( крім тих, на яких поширюється дія Закону Україну«Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту») у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 ( справа про соціальні гарантії громадян) визнанні неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо такого зупинення дії статті 6 Закону. Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Управління повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату за пенсії за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007року у відповідності з приписами норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції 2004 року. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо правомірності свої дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Крім того, суд дійшов висновку, що право на соціальний захист не може бути обмежено та строк позовної давності не поширюється на соціальні виплати, оскільки пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України).

Outcome: partial