Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

У березні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з уточненням позовних вимог просила суд: - встановити факт, що заповіт від 11 березня 1998 року складений українською мовою від імені [PERSON] фактично складено і належить українською мовою [PERSON], померлому 28 травня 2007 року; - визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння №31 (квартира № 1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську після смерті [PERSON], померлого 28 травня 2007 року і матері [PERSON], померлої 10 січня 2008 року; - усунути перешкоди в праві користування і розпорядження 1/2 частиною домоволодіння № 31, виселивши з будинку [PERSON] з усіма особами, що проживають з ним, і [PERSON] з усіма особами, що проживають з нею. У судовому засіданні представник позивачки за основним позовом позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, а у задоволені зустрічного позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідачі [PERSON], [PERSON] предявлені позовні вимоги не визнали у повному обсязі та у свою чергу у лютому 2008 року звернувся до суду з зустрічним позовом посилаючись на те, що 28 травня 2007 року помер їх батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис в книзі реєстрації смертей №4320 від 29 травня 2007 року). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №31 (квартира №1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську, яке належало йому на праві приватної власності згідно договору дарування б/н від 26.07.1972 року, посвідченого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстром №2-4525. 06 червня 2007 року, тобто в межах строку, встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, [PERSON] (дружина померлого [PERSON]) звернулась до Першої [PERSON] Державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь його [PERSON], який є рідним сином [PERSON] та [PERSON], та її [PERSON], яка є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] В силу ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємці, тобто вони фактично прийняли спадщину, оскільки постійно мешкали зі своїм батьком - спадкодавцем як під час відкриття спадщини, так і по нині. Після звернення до Першої [PERSON] Державної нотаріальної контори із вимогою оформити свідоцтва на спадщину їм було відмовлено листами від 18.03.2009р. за №1156/02-14 та №1158/02-14 з підстав наявності заповіту на ім'я [PERSON] та у зв'язку з розбіжністю прізвища спадкодавця у заповіті та у свідоцтві про смерть. Проте, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2008 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2008 року - встановлений факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], [PERSON] є дружиною [PERSON], а [PERSON] є рідною донькою [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь дітей, тобто їх, вони є єдиними спадкоємцями щодо спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька - [PERSON] Щодо наявності заповіту на ім'я [PERSON], на підставі якого її донькою [PERSON] заявлено первісний позов, слід зазначити наступне. В заповіті, посвідченому державним нотаріусом Першої [PERSON] ДНК [PERSON] 11.03.1998 року, прізвище спадкодавця зазначене як «Кожевников», а в свідоцтві про смерть значиться лише прізвище, а саме «Кожевников». При цьому і заповіт і свідоцтво про смерть складені українською мовою. Зазначена обставина виключає можливість стверджувати, що особа, яка зазначена в заповіті спадкодавцем і померлий батько позивачів є однією і тією ж людиною. У зв'язку із цим відсутні будь-які правові підстави для виникнення у [PERSON] права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки не встановлено юридичний факт належності заповіту особі, прізвище якої зазначено у заповіті, з прізвищем, зазначеним у свідоцтві про смерть [PERSON]. Також, в первісному позові [PERSON] посилається на існування громадянського шлюбу між її матір'ю [PERSON] та [PERSON], однак при цьому не надає жодних доказів наявності встановленого юридичного факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією родиною без шлюбу. Більш того, [PERSON] з 08 квітня 1961 року перебував у шлюбі з [PERSON] (дівоче прізвище Багнюк), що підтверджується копією свідоцтва про одруження та встановлено рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2008 року. Таким чином, твердження [PERSON] про існування громадянського шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не відповідають дійсності. Проте, враховуючи, що вони, є спадкоємцями першої черги згідно ст.1261 ЦК України, фактично прийняли спадщину у складі 1/2 домоволодіння №31 (квартира №1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську, є всі правові підстави вважати їх співвласниками спірного майна. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом просили суд: визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по ? частини домоволодіння (квартира №1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську, кожному. У судовому засіданні представник позивачів за зустрічним позовом просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з викладених у ньому підстав. Третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про день та час його проведення повідомлялися належним чином. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявилася, але в своїх заявах основні позовні вимоги не підтримала, а проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає основні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: Мати [PERSON] [PERSON] тривалий час знаходилася в цивільному шлюбі з [PERSON], батьку якого - [PERSON] з 24 жовтня 1962 року належало домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. 26 липня 1972 року за договором дарування [PERSON] подарував своєму синові [PERSON] 1/2 частину домоволодіння № 31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. За життя з матір'ю [PERSON] заповідав 11 березня 1998 року її матері 1\\2 частину домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. 28 травня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації смертей [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 4320. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. 27 листопада 2007 року [PERSON] шляхом подачі заяви в Першу Дніпропетровську Державну нотаріальну контору прийняла спадщину /зареєстрована заява в реєстрі за № 2-3023/. 10 січня 2008 року [PERSON] померла, не встигнувши оформити документи, що встановлюють право, на 1/2 частину заповіданого домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. Посвідчення про смерть видане 21 січня 2008 року відділом реєстрації смертей [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 656. За життя [PERSON] заповідала усе своє майно дочці [PERSON], що підтверджується заповітом від 11 грудня 2004 року, виданим Першою [PERSON] Державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за номером - 6-6194. Відповідно до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або згідно закону помер після прийняття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття долі спадщини, що належить йому, переходить до його спадкоємців /спадкова трансмісія/. Право на прийняття спадщини в цьому випадку здійснюється на загальних підставах. 24 січня 2008 року [PERSON] шляхом подачі заяви в Сьому Дніпропетровську Державну нотаріальну контору прийняла спадщину, а саме - квартиру [ADDRESS] і 1/2 частину домоволодіння № 31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. 23 грудня 2008 року Сьомою [PERSON] Державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.1261 ЦК України [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги і прийняла спадщину за заповітом шляхом подачі заяви нотаріусу у встановлений законом шестимісячний термін (спадкова справа № 77\\2008 року, заява зареєстрована в реєстрі за № 1-617). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі заявили зустрічний позов, в якому вказують, що в заповіті [PERSON] і у свідоцтві про його смерть маються помилки в прізвищі і з цих підстав вони вважають, що мають право на спадщину за законом. Померлий згідно свідоцтва про смерть українською мовою [PERSON] і по заповіту [PERSON] є однією особою. Про це свідчать письмові докази: - рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2008 року, визнано, що по паспорту правильно прізвище значиться як [PERSON] українською мовою, а [PERSON] російською мовою, який помер 28 травня 2007 року. Цим рішенням суду визнано, що відповідачі є дітьми [PERSON]; - свідоцтвом про шлюб, де [PERSON] і його дружина значаться українською мовою як [PERSON] і [PERSON], а російською мовою "Кожевников Андрій Сергійович"; - договором дарування від 26 липня 1972 року, по якому отримав в дар 1/2 частину домоволодіння "Кожевніков Андрій Сергійович" від свого батька [PERSON]; - позовною заявою [PERSON], де він українською мовою значиться як [PERSON]; - технічним паспортом від 02 листопада 2007 року власником спірного домоволодіння є українською мовою "Кожевніков Андрій Сергійович"; - свідоцтвом про народження дітей, з якого видно, що прізвище померлого російською мовою значиться, як [PERSON]; Відповідно до ст.256 ЦПК України в судовому засіданні може бути встановлена приналежність правовстановлюючого документу, особі, прізвище, ім'я, по батькові, якого вказані в документі, не співпадають з ім'ям, по батькові, прізвищем, вказаними в паспорті. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпрпоетровська від 31 липня 2008 року встановлено, що по паспорту правильно прізвище як [PERSON] російською мовою і [PERSON] українською мовою. Це рішення має преюдиційне значення. Факти, встановлені цим рішенням, не можуть бути поставлені під сумнів. Тому суд вважає, що заповіт українською мовою від імені [PERSON] складений [PERSON], померлим 28 травня 2007 року, тобто однією і тією особою. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року із змінами "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при встановленні в судовому засіданні необхідності звернення із заявою про встановлення факту, пов'язаного з рішенням суперечки про право, суд зобов'язаний прийняти позовну заяву на загальних підставах і розглянути справу по суті. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають в спірному будинку на законних підставах, оскільки є рідними дітьми померлого [PERSON] та набули право користування спірним житлом, оскільки проживали разом з батьком, де мешкають і на теперішній час. Тому підстави щодо їх виселення відсутні, а позовні вимоги позивачки в цій частині є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. /а.с.31-33/. Таким чином, суд вважає можливим встановити факт, що заповіт від 11 березня 1998 року складений українською мовою від імені [PERSON] фактично складено і належить українською мовою [PERSON], померлому 28 травня 2007 року та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1\\2 частину домоволодіння № 31 (квартира № 1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську після смерті [PERSON], померлого 28 травня 2007 року і матері [PERSON], померлої 10 січня 2008 року, а у задоволенні решти позову суд вважає можливим відмовити. Оцінюючи надані сторонами докази суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом слід відмовити, у звязку з викладеними вище обставинами. На підставі викладеного,

Outcome: partial