Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивачка\~звернулась до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення\~матеріальної та\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 12.10.2009 року близько 11-30 г. Ткаченко О.В., керуючи автомобілем Фольксваген-Венто, кий належить на праві власності [PERSON] (його матері), на пр.Кірова в м.Дніпропетровську, порушуючи ПДР України, скоїв наїзд на стоячий автомобіль Мазда-3, який належить [PERSON] Також з вини водія [PERSON] було пошкоджено автомобілі Опель-Омега, що належить [PERSON] та ВАЗ 2111, що належить [PERSON] В результаті ДТП водій автомобілю Фольксваген-Венто [PERSON] від отриманих травм загинув. 21.10.2009 року слідчим СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Гапоненко Ю.В. за наслідком розгляду матеріалів за фактом зазначеної вище ДТП було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.286 КК України, в звязку з загибеллю винною у ДТП особи [PERSON] Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №151003 від 20.10.2009 року матеріальна шкода, завдана [PERSON] внаслідок пошкодження належного їй автомобіля Мазда-3 в ДТП від 12.10.2009 року склала 138704 грн. 24 коп. З урахуванням цього просила стягнути з відповідачки [PERSON], як власника транспортного засобу завдану матеріальну шкоду в сумі 138704 грн. 24 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. та судові витрати по справі. Крім того, зазначила, що внаслідок ДТП їй було спричинено моральну шкоду, оскільки вона була вимушена витрачати час для оформлення відповідних документів у ДАІ, звертатись до експерта, за свої власні кошти ремонтувати автомобіль, вишукувати додатковий час та зусілля для збирання всіх документів для звернення до суду. Тому також просила стягнути з відповідачки завдану їй моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив суд задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що [PERSON] дійсно є власником транспортного засобу Фольксваген-Венто. Проте, своє довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON] 23.12.2006 року, надала своєму сину [PERSON] право керувати належним їй автомобілем терміном на три роки. Таким чином, на момент ДТП [PERSON] керував вказаним транспортним засобом правомірно і саме він був володільцем джерела підвищеною небезпеки в розумінні ч.2 ст.1187 ЦК України. Крім того, 21.10.2009 року слідчим СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.286 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України, в звязку з тим, що сама винна особа загинула у ДТП. Але вказана процесуальна норма передбачає, що у порушенні кримінальної справи відмовляється за відсутністю в діянні складу злочину. Для відмови в порушенні кримінальної справи щодо померлого у ст.6 КПК України передбачені інші правові підстави. Таким чином, позивач не надав жодного доказу протиправності дій [PERSON] у ДТП. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 12.10.2009 року близько 11-30 г. в районі будинку №88 пр.Кірова в м.Дніпропетровську за участю [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER] скоїв наїзд на припарковані у правому краї проїзної частини автомобілі [NUMBER], що належить [PERSON] та Опель-Омега д/н [NUMBER], що належить [PERSON] Внаслідок зіткнення автомобіля Фольксваген-Венто з автомобілем Опель-Омега, останньому було придано інерційний рух та рухаючись, автомобіль Опель-Омега зіткнувся зі стоячим по переду автомобілем [NUMBER], що належить [PERSON] В результаті ДТП автомобілям було заподіяно технічні пошкодження, а [PERSON] отримано тілесні ушкодження, що потягли смерть. Вказані обставин також підтверджуються постановою від 21.10.2009 року слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.286 КК України, по факту ДТП, що мало місце 12.10.2009 року. Зазначена постанова на день розгляду справи не оскаржувалась та не скасована (а.с.55-56). Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає встановленим факт заподіяння матеріальної шкоди позивачці [PERSON] внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу Мазда-3 в результаті ДТП, що мала місце 12.10.2009 року, з вини [PERSON] Посилання представника відповідача щодо відсутності доказів вини [PERSON] у ДТП, оскільки зазначеною вище постановою від 21.10.2009 року відносно останнього відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.286 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України, тобто за відсутністю в діях останнього складу злочину, суд вважає необґрунтованими. Як вбачається, з мотивувальної частини вказаної постанови в ході проведення дослідчої перевірки було встановлено факт вчинення ДТП саме [PERSON], а в порушенні кримінальної справи відносно останнього за ст.286 КК України було відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України в звязку з тим, що внаслідок ДТП інші його учасники не отримали тілесних ушкоджень, що є обовязковою ознакою обєктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як розяснено в абзаці 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). З довіреності від 23.12.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №12103, вбачається, що останньої [PERSON] надала право [PERSON] керувати належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС010989, виданого 23.12.2006 року, автомобілем [NUMBER]. Вказана довіреність видана на три роки до 23.12.2009 року (а.с.32). З урахуванням зазначених вище положень закону та встановлених судом по справі обставин, зокрема того факту, що ДТП, внаслідок якого майну позивачці [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду, сталось з вини [PERSON], який керував належним відповідачці [PERSON] транспортним засобом на відповідній правовій підставі (довіреності), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди до відповідачки [PERSON] не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі не-правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи вищезазначене та положення ст.ст.23,1167 ЦК України, також не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди через відсутність вини відповідачки [PERSON] в заподіянні матеріальної шкоди позивачці. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed