Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 квітня 2010 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також про стягнення утримання до досягнення дитиною трьох років. В своїй позовній заяві посилалась на те, що відповідач є батьком дитини, допомоги на утримання не надає. Просила суд стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно на утримання сина. Також просила стягнути з відповідача утримання в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] та представник в судовому засіданні визнавали позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, щодо стягнення утримання до досягнення дитиною трьох років заперечували з тих підстав, що відповідач не має можливості надавати таку допомогу. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття, починаючи з часу предявлення позову. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 вказаної статті СК України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлень судом, неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON], яка не працює, перебуває у відпустці у звязку з вагітністю та пологами. Відповідач по справі [PERSON] матеріальної допомоги дружині не надає. Також встановлено, що [PERSON] не працює, хоча в судовому засіданні не заперечував наявність періодичних заробітків. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи зясовуються судом на підставі змагальності, на підставі наданих сторонами та іншими особами доказів. Відповідач [PERSON], посилається на те, що не працює, тому не має можливості надавати утримання дружині. В той же час судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, має освіту, обмежень для праці не має, на обліку в центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу, не перебуває. За таких обставин, враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження того, що не має можливість надавати утримання дружині відповідачем надано не було, суд приходить до висновку, що [PERSON] має можливість надавати утримання дружині до досягнення дитиною трьох років. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьох років, тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Також судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1300 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню відповідача. Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір (державне мито) у розмірі 51 грн., від сплати якого звільнений позивач та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Outcome: partial