Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-19 00:00:00

В листопаді 2009 року, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому зазначила, що 01 травня 2009 року, між нею та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона надала відповідачу 7840 доларів США. Договір оформлено розпискою. Строк виконання зобовязання вони не передбачали, тому 15 червня цього ж року вона звернулася до відповідача з проханням повернути отримані кошти, однак останній відмовився від цього, у звязку з чим, вона вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права, та посилаючись на положення ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача 62720 гривень/ еквівалент 7840 доларів США на день подачі позовної заяви. В судовому засіданні, позивачка свої позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені в позові вимоги та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити посилаючись на те, що вказані кошти не отримував, а розписку підписав внаслідок, здійсненого на нього психологічного тиску. Суд вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного. 01 травня 2009 року, відповідач [PERSON], відповідно до наданої їм розписки, прийняв на себе зобовязання, виконати грошове зобовязання своєї матері [PERSON], яка отримала від позивачки 7840 доларів США., про що ним була складена розписка. Перевіряючи доводи сторін та зясовуючи обставини вчинення правочину, суд встановив, що в 2008 році у звязку зі здійсненням підприємницької діяльності [PERSON], (мати відповідача) як приватний підприємниць звернулася до [PERSON], з приводу отримання позики. Останній надав їй грошові кошти, які в свою чергу отримав від позивачки [PERSON]. При цьому будь-який документ на підтвердження цих дій, не складався. Сам факт отримання грошей від [PERSON] допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], не заперечувала. Однак стверджувала, що отримала лише 45000 гривень, заперечувала отримання позики в іноземній валюті та пояснила, що зазначені кошти витратила на виготовлення телефонних довідників, які мала намір у подальшому реалізувати, однак виконати ці дії вона не змогла у звязку з відсутністю попиту на таку продукцію. Підтвердила той факт, що в її присутності, було укладено розписки від що 01 травня 2009 року, відповідно до яких прийняті нею зобовязання прийняв на себе її син [PERSON]. В подальшому, як встановлено в судовому засіданні, відповідач не зважаючи на вимогу позивачки про повернення коштів, від виконання зобовязання в односторонньому порядку відмовився. Згідно ст.. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст.. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів або іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Зміна і боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Оскільки судом встановлено, що [PERSON], отримала кошти від [PERSON] В.А., для здійснення нею одного з напрямків її підприємницької діяльності, однак в подальшому не змогла їх повернути, а прийняті нею зобовязання щодо повернення грошових коштів прийняв на себе її син [PERSON], суд вважає вимоги [PERSON], про стягнення з нього суми боргу в розмірі 62720 гривень обгрутованими та таким що підлягають задоволенню.

Outcome: approved