Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

2.08.2010 р., із доповненням та збільшенням заявлених вимог від 30.09.2010 р., позивач звернувся з позовом у суд до відповідача про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про заснування малого підприємства „Ворскла, яке займається виготовлення меблів, він разом із відповідачем [PERSON] є, у рівних частках, його співвласниками. При цьому, він був обраний директором зазначеного підприємства, а відповідач [PERSON] його заступником. У червні 2009 р. після того як він передав печатку відповідачу [PERSON], той фактично захопив підприємство, прийнявши на себе все його керівництво та почав видавати накази й розпорядження з порушенням чинного законодавства. За вказівкою [PERSON] його законні вказівки та вимоги як директора працівниками ігнорувались. За період із червня 2009 р. по березень 2010 р. його не включали у відомість про отримання заробітної плати. Лише після проведення перевірки підприємства Інспекцією з охорони праці йому заробітну плату нарахували за квітень та травень 2010 р., але так і не виплатили її. Уважає дії підприємства із цього приводу протиправними та прохає стягнути на його користь із підприємства та відповідача [PERSON] у солідарному порядку нараховану ним особисто заробітну плату за період, починаючи із червня 2009 р. по вересень 2010 р. включно в розмірі 3 мінімальних заробітних плат за місяць (Наказ по підприємству №14 від 29.04.2005 р.) на загальну суму 37728 грн. також прохає стягнути з відповідачів понесену ним моральну шкоду на загальну суму 2000 грн. яку обґрунтовує порушенням його прав як співзасновника, безпідставним позбавленням заробітку, залишенням його без коштів для існування та втратою в звязку із цим нормальних життєвих звязків, і потребою в додаткових зусиллях у звязку із цим. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, також прохав стягнути на свою користь понесені судові витрати. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] незаконно захопив підприємство, протиправно видавав накази та розпорядження, перешкоджав йому виконувати визначені положенням обовязки по управлінню підприємством. Відповідач протиправно від його імені видає накази, у тому числі приймав та звільняв із роботи, видав протиправний наказ про перехід на 2-х годинний робочий день, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Тиск на нього проявлявся в тому, що відповідач його шантажував із приводу того, що він під час роботи порушував трудове законодавство. За це його було притягнуто до кримінальної відповідальності. Оскільки на даний час його вже засуджено, то він і звернувся до суду із зазначеним позовом. У штатному розписі, який він підписував особисто, не вказувався оклад директора, підписував він його через шантаж. Заступника директора звільнити не міг так як він є співзасновником підприємства. Крім того, власну неспроможність навести лад на підприємстві пояснив власною слабкодухістю. Відповідач пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Починаючи з вересня 2007 р. між ними як співзасновниками виник конфлікт через те, що позивач розпочав використовувати підприємство з метою власного збагачення, почав ухилятись від сплати відповідних платежів у різні державні фонди. До каси підприємства кошти не вносились. Замовлення по підприємству приймала донька позивача, яка є фізичною особою - субєктом підприємницької діяльності. Кошти від роботи підприємства надходили на її рахунок. Підприємство фактично працювало нелегально. Тоді вони розділились на дві бригади кожна з яких працювала автономно. Бригада позивача працювала нелегально, оскільки він із метою ухилення від сплати платежів звільнив працівників. Однак вони продовжували працювати. За це його вироком Охтирського міськрайонного суду було засуджено. Заробітна плата йому не нараховувалась, починаючи із червня 2009 р. саме через це, і він погоджувався з даним фактом підписуючи табелі обліку робочого часу за якими в графі „директор ставилась відмітка про відсутність відпрацьованого часу ним особисто. Саме із червня 2009 р. усі доходи його бригади йшли на рахунок його доньки приватного підприємця. Після того як його протиправну діяльність було викрито, позивач почав предявляти претензії із приводу неотримання заробітної плати, хоча він фактично самоусунувся від роботи на підприємстві. Суд уважає, що позов із підстав зазначених у позовній заяві не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Установлено, що мале підприємство „Ворскла було засноване 6.03.1992 р. відповідно до засновницького договору та статуту. Співзасновниками даного підприємства в рівних частках, тобто по 50%, є позивач [PERSON], який одночасно є його директором, та відповідач по справі [PERSON]. Відповідно до виписки із засідання засновників малого підприємства „Ворскла №2 від 10.03.1992 р. на [PERSON] були покладені обовязки директора зазначеного підприємства. Згідно Статуту МП „Ворскла, затвердженого рішенням засновників від 1.04.1992 р. „керівництво підприємством здійснюється засновниками, які делегують це право директору; підприємство очолює директор; директор організовує роботу підприємства та несе персональну відповідальність за його діяльність; директор без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси на всіх вітчизняних та іноземних підприємствах, у фірмах та організаціях, розпоряджається майном підприємства, укладає договори, у тому числі трудові, видає доручення, відкриває в банках розрахункові та інші рахунки, використовує кошти, затверджує штати виконавчого апарату, видає накази та дає вказівки обовязкові для всіх працівників підприємства. Згідно з посадовою інструкцією начальника МП „Ворскла затвердженою директором 24.07.2006 р., [PERSON] „доручає виконання окремих організаційно-господарських функцій іншим посадовим особам: заступникам начальника, керівникам виробничих підрозділів, функціональних підрозділів підприємства; видає накази про прийом, звільнення та переміщення працівників підприємства; за поданням керівників структурних підрозділів та по особистій ініціативі заохочує працівників за успішне виконання службових обовязків і сприяє успішному виконанню планових показників й притягає працівників до відповідальності за недбале виконання своїх службових обовязків.... З оглянутих платіжних відомостей, штатних розписів та табелів обліку робочого часу за період із червня 2009 р. по липень 2010 р. установлено, що за 2009 р. та по квітень 2010 р. позивачу заробітна плата не нараховувалась, відмітки про відпрацьований час не ставились. У щомісячних штатних розписах, на яких у графі затверджую є підпис позивача [PERSON], у графах „оклад та „загальна сума напроти посади „директор будь-які суми коштів, що підлягають до сплати, не зазначені. У подальшому позивачеві була нарахована заробітна плата розмір якої станом на 1 серпня 2010 р. становить 2456 грн. 93 коп., однак, як було зясовано у судовому засіданні, вона йому до цього часу не виплачена. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON], будучи наділеним вищезазначеним обсягом повноважень як директора підприємства з яким він же й перебуває в трудових відносинах та про порушення прав яким відносно нього звернувся до суду, мав раніше, та має на даний час реальну можливість, реалізуючи увесь обєм наданих йому повноважень усунути всі можливі порушення власних трудових прав. Твердження позивача про те, що на нього чинився неправомірний тиск із боку іншого співзасновника в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, адже останній не наділений достатнім обсягом повноважень для того, щоб усунути директора від виконання покладених на нього обовязків. Як установлено в судовому засіданні, між співзасновниками дійсно виник конфлікт із приводу того, що позивач [PERSON] усунувся він належного виконання обовязків на підприємстві, використовуючи його матеріальну базу для отримання власного прибутку всупереч інтересам усіх працівників підприємства. Зокрема, вироком Охтирського міськрайонного суду від 21.07.2010 р. його було засуджено за ст. 172 ч. 1 КК України, за те, що він, створивши власну бригаду, у порушення вимог ст. ст. 21, 24 ч. 9 КЗпП України, використовуючи працю найманих працівників, фактично допустив [PERSON], [PERSON], [PERSON], до виконання трудових обовязків столярів МП „Ворскла з 1.11.2008 р. по 2.04.2010 р., без укладення з ними трудових договорів оформлених наказами чи розпорядженнями власника про зарахування працівників на роботу, чим обмежив трудові права найманих працівників, зневажливо ставлячись до них у частині порушень з нарахування трудового стажу, що виразилось у грубому порушенні законодавства про працю. Указаний факт свідчить про діяльність позивача, як директора, усупереч інтересам підприємства. Допитані як свідки працівники МП „Ворскла [PERSON], [PERSON], головний бухгалтер [PERSON], кожен окремо, підтвердили той факт, що директор зазначеного підприємства позивач [PERSON] із червня 2009 р. фактично усунувся від виконання своїх обовязків, його на протязі тривалого часу не було на підприємстві. На підприємстві фактично працювали дві бригади під управлінням директора та його заступника [PERSON]. Головний бухгалтер також пояснила, що, починаючи з кінця 2007 р. на підприємстві було відкрито два рахунки, якими позивач та відповідач [PERSON] користувались окремо за результатами роботи їхніх бригад. Через це позивачу не нараховувалась заробітна плата. Табель обліку робочого часу за яким за директором ставилась відмітка про відсутність відпрацьованого часу позивач підписував особисто й погоджувався із цим, оскільки працівники його бригади за підприємством не рахувались. Деякий час на підприємстві працювала донька позивача, на посаді проектувальника, а саме до 1 листопада 2008 р. Потім вона звільнилась за власним бажанням, однак будучи зареєстрованою як фізична особа підприємець, продовжувала перебувати в офісі підприємства та отримувати замовлення на виготовлення меблів. У подальшому [PERSON], хоча й не виконував належним чином обовязків директора, проте в табелях обліку ставились відмітки про відпрацьований час, і нараховувалась заробітна плата, яка на даний час не виплачена. У суду немає підстав ставити під сумнів покази вищенаведених свідків. Таких доказів суду не надано. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для повного задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення із ПП „Ворскла, оскільки сам позивач, як посадова особа внаслідок власної бездіяльності винний у неналежному виконанні покладених на нього обовязків, щодо забезпечення нормальної роботи підприємства, і, у тому числі, щодо забезпечення його трудових прав як працівника підприємства. Вимога щодо стягнення з відповідача [PERSON] зазначених позивачем сум заробітної плати та моральної шкоди також не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач у трудових відносинах із зазначеною особою не перебуває. Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ч. 3 ст. 81, 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 21, 24, 94 КЗпП України, ст. 92 ЦК України,

Outcome: approved