Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 921 гривню щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що знаходиться з ним у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 1996 року, але на даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач в добровільному порядку майже не допомагає матеріально утримувати дитину, хоча зобов'язаний та має можливість її надавати. Вона не працює, а донька являється інвалідом дитинства та потребує лікування, харчування, одягу та інших речей для забезпечення її фізичного та духовного розвитку. Відповідач працює та отримує заробітну плату, тому має можливість надавати дитині матеріальне утримання, але цього не робить, домовленості щодо сплати аліментів між ними не досягнуто, в зв'язку з чим вона просить стягнути з нього аліменти в примусовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі мінімального прожиткового мінімуму на утримання дитини до її повноліття. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної доньки в примусовому порядку в твердій грошовій сумі у розмірі мінімального прожиткового мінімуму - 921 гривню, оскільки їй самій важко утримувати дитину, так як вона не працює, хоча і отримує пенсію на доньку в розмірі 330 гривень, але цих коштів замало щоб утримувати дитину інваліда, а відповідач, крім зарплати, отримує прибутки від здачі в оренду їх спільної квартири.. Проти стягнення з відповідача аліментів в частці від заробітку заперечувала, оскільки вважала, що аліменти з нього повинні стягуватись у твердій грошовій сумі. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини, але був не згоден з розміром аліментів, вважаючи, що з нього мають стягуватись аліменти на утримання доньки в розмірі 300 гривень, так як заробітна плата ним використовується і для забезпечення його нормальної життєдіяльності, а її середньомісячний розмір складає не більше, ніж 800 гривень. Не заперечував, що дитина хворіє і потребує його матеріальної допомоги, яку він після припинення сімейно-шлюбних відносин з позивачкою надав, але не щомісячно, а її розмір визначався його матеріальними можливостями та прохав врахувати, що він фактично має другу сім'ю, в якій виховуються діти співмешканки від іншого шлюбу. Суд. заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на втримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню виходу наступного. Згідно ст. 180-184 СК України батьки зобов'язані матеріально утримувати неповнолітніх дітей, а в разі ухилення від участі в триманні дитини аліменти можуть стягнуті за рішенням суду у частці від доходу(прибутку) матері чи батька або у та грошовій сумі в разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON]. [INFO] народження (а.с.5), яка народилася у позивачки в період шлюбу з відповідачем, яким укладено 17 серпня 1996 року згідно актового запису №04 по Єлізарівській сільськії Солонянського району Дніпропетровської області(а.с.4), та яка згідно посвідченні [NUMBER] являється дитиною інвалідом (а.с.6), яка згідно довідки Єлізарівської сільської Солонянського району Дніпропетровської області проживає разом з позивачкою знаходиться на її утриманні (а.с.7). На даний час з липня 2009 року сторони однією сім'єю проживають та не ведуть спільне господарство. Відповідач в добровільному порядку періодично надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, але ця допомога не щомісячною та недостатньою за розміром, в зв'язку з чим необхідно стягнуї відповідача аліменти в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досяш дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законов. . При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України врая матеріальне становище платника аліментів, який працює, отримує заробітну плату, а здоров'я, віку та потреб дитини, яка являється інвалідом (а.с.6) та на утриманні і позивачка отримує державну допомогу в сумі 330 гривень, та вважає необхідним стягеті відповідача аліменти на утримання дитини не у твердій грошовій сумі, а в частш заробітку у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, відмовивши в задоволенні іншої частини позову. Будь-яких інших доказів в підтвердження передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України обставин на підтвердження матеріального стану та здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, а також розміру витрат позивача на утримання дитини суду не надано. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір та витрати по оплаті витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, оскільки позивачка при зверненні з позовом, суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial