Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом в обґрунтування якого зазначає, що він з січня 2001 року по червень 2010 року працював в зоні посиленого радіоекологічного контролю в селищі Іршанськ, який відповідно до Переліку населених пунктів , затвердженого Постановою КМУ № 106 від 23.07. 1991 року та розпорядженням Кабінету Міністрів України № 17 від 12.01. 1993 року віднесений до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивач посилається на те, що йому не були проведені в повному обсязі виплати передбачені ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення його прав. Він отримував грошову допомогу у твердій сумі відповідно до Постанови КМУ № 836 від 26.07. 1996 року, а не суми, які передбачені законом, що призвело до порушення його прав, оскільки Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів. Проживаючи на забрудненій території, яка віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, він відповідно до ст. 37 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повинен був би отримувати щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, але вказані виплати не проводились. За вказаних обставин позивач просить суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 19872 грн. 08 коп. доплати, відповідно до ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період його роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 1 липня 2007 року по 30 червня 2010 року та 5999 грн. 10 коп. грошової допомоги, відповідно до ст. 37 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та витрати по справі. В судове засідання позивач та його представник не прибули, надіславши заяву в якій просять справу розглянути у їх відсутності, що заявлений позов вони підтримують. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи свого представника в судове засідання не направив, надіславши листа в якому просить справу розглянути у відсутності представника відповідача, що заявлений позов відповідач не визнає та надав суду заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у період з 1 липня по ЗО червня працював в філії « Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ЗАТ « Кримський титан», який розташований на території, яка відповідно до постанови КМУ від 23 липня 1991 року із змінами та доповненнями, віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому мас право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,- яка передбачає, що доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Позивач же, відповідно до довідки наданої філією « Іршанський гірничо- збагачувальний комбінат» ВАТ Кримський титан, отримував доплату в розмірах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07. 1996 року № 836 « Про компенсацію виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які значно менші ніж передбачені Законом. Дію ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 та 2008 роки було призупинено Законом України « Про державний бюджет на 2007 рік та Законом України « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» , але Рішеннями Конституційного Суду України від 9.07. 2007 року та 22.05. 2008 року зупинення дії вищезгаданих законів в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було визнано неконституційними. Визнані неконституційними положення Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки втрачають чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом України. Суд вважає, що посилання відповідача в заперечені проти позову з посиланням на дію Постанови КМУ від 26.07. 1996 року № 836 « Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставними з наступних підстав. Відповідно до Конституції України в Україні проголошено демократичною, соціальною, правовою державою ( ст. 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави ( ст. 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (ст. 22). Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішення даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 39 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови Кабінету Міністрів України. За вказаних обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за ст. 39 вищевказаного закону, за період з 1 липня по 9 липня 2007 року та з 1 січня по 22 травня 2008 року задоволенню не підлягають за безпідставністю, а підлягають задоволенню з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 30 червня 2010 року, тобто з часу поновлення їх дії Конституційним Судом України. Позивач в позовній заяві провів розрахунки з -1 липня 2007 року та з 1 травня 2008 року, в гой час коли рішеннями Конституційного Суду України вказані норми закону були поновлені лише 9 липня 2007 року та 22 травня 2008 року, тобто до вказаних дат відповідними Законами України « Про державний бюджет» вони були зупинені. За вказаних обставин доплата відповідно до ст. 39 Закону з 1 по 9 липня 2007 року та з 1 по 22 травня 2008 року повинна була проводитись лише на підставі постанови КМУ. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19375 грн. 20 коп. із розрахунку: За 2007 рік ( з 9 липня) ( 440x3) - ( 440: 30 х8)+ 460x3) - 31,20 = 2551,47 грн. За 2008 р. ( з 22 травня) ( 525x5) - ( 525 : 30 х 21) + (545x2) + 601 хі) -29,79 = 3922,71 грн. За 2009 р. ( 605x3)+(625хЗ)+(630хЗ)+(650х1)+(744х2) -42,88 = 7675,12 грн. За 2010 р. (869x3)+(884хЗ) - 21,05 = 5237,95 грн. Всього: 19387,25 грн. Позов в частині стягнення заборгованості за стягнення щомісячної грошової допомоги, яка передбачена ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 37 Закону, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова допомога у зв»язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 вказаного Закону, перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 106 від 23 липня 1991 року в Перелік населених пунктів , жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування було віднесено і смт. Іршанськ, але відповідно до Постанови КМУ від 29 серпня 1994 року № 600 « про внесення змін і доповнень до постанови КМУ від 23 липня 1991 р. № 106, смт. Іршанськ Володарсько-Волинського району включений не був. Ч.2 ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо визначення переліку населених пунктів мешканці яких мають певні пільги, а тому перелік населених пунктів визначений постановою КМУ № 600 від 29 серпня 1994 року є законним та чинним на час розгляду даної справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із того, що позивач звертаючись до суду не платив судовий збір так як він є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС і відповідно до Декрету КМУ він звільняється від сплати мита при зверненні до суду, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь держави. При зверненні до суду позивач сплатив витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial