Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ДП «Київський інститут землеустрою» про визнання права власності на земельну ділянку у фактично встановлених межах, в якому посилалися на те, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті їхнього батька - [PERSON], який помер 02.10.2001 року. Їхньому покійному батьку на праві власності належала земельна ділянка площею 0.531 га. яка розташована за адресою: с. Бузова. вул. Садовського, 3, Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 13.07.1996 року, виданого на підставі рішення № 52 Вузівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 28.02.1996 року. Вони належним чином прийняли спадщину, про що видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.04.2002 року, а згодом отримали Державний акт на право власності на землю від 10.09.2002 року. Даний акт зареєстрований в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 1372/37503. Площа спадкової земельної ділянки була уточнена та становила 0.5305 га. У 2009 році вони звернулись до третьої особи із заявою щодо виготовлення технічної документації для отримання кадастрового номеру зазначеної земельної ділянки. ДП « Київський інститут землеустрою» належним чином виконав необхідний обсяг робіт, виготовив кадастрові плани земельних ділянок та встановив, що спадкова земельна ділянка складається з трьох часток, сумарний розмір перших двох яких - 02477 га + 0.0800 га - повністю співпадає з розміром, зазначеним в Державному акті серії І-КВ № 043346 від 10.09.2002 року. Кадастровий план третьої земельної ділянки, зазначеної на плані зовнішніх меж земельної ділянки як « Ділянка № 1», площа якого повинна була становити 0.2028 га, - фактично становить 0.1026 га, що підтверджується копією кадастрового плану. З метою не порушувати цілосності земельного масиву земель резервного фонду Вузівської сільської ради, та не скасовувати Державні актів сусідніх землевласників, позивачі бажають встановити право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Бузова, вул. Садовського, 3, Києво-Святошинського району Київської області, площа якої відповідає встановленим фактично межам і становить ( 0.2477га + 0.0800 га + 0.1026 га) - 0.42796 га. Просили визнати за ними право власності на земельну ділянку площею (( 0.2477га + 0.0800 га + 0.1026 га) = 0.42796 га, яка відповідає фактично встановленим розмірам відповідно до кадастрових планів кожної з часток земельної ділянки, розташованої по вул. Садовського, 3 в межах населеного пункту с. Бузова, Києво-Святошинського району Київської області, та визнати недійсним Державний акт серії І-КВ за № 043346. В судовому засіданні [PERSON]. він же і представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутності. Представники третьої особи у справі в судове засідання не зявилися, про день розгляду справи повідомлені. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті їхнього батька - [PERSON], який помер 02.10.2001 року. Їхньому покійному батьку на праві власності належала земельна ділянка площею 0.531 га. яка розташована за адресою: с. Бузова, вул. Садовського, 3, Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 13.07.1996 року, виданого на підставі рішення № 52 Вузівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 28.02.1996 року. Позивачі належним чином прийняли спадщину, про що видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.04.2002 року, а згодом отримали Державний акт на право власності на землю від 10.09.2002 року. Даний акт зареєстрований в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 1372/37503. Площа спадкової земельної ділянки була уточнена та становила 0.5305 га. У 2009 році позивачі звернулись до третьої особи із заявою щодо виготовлення технічної документації для отримання кадастрового номеру зазначеної земельної ділянки. ДП « Київський інститут землеустрою» належним чином виконав необхідний обсяг робіт, виготовив кадастрові плани земельних ділянок та встановив, що спадкова земельна ділянка складається з трьох часток, сумарний розмір перших двох яких - 02477 га + 0.0800 га - повністю співпадає з розміром, зазначеним в Державному акті серії І-КВ № 043346 від 10.09.2002 року. Кадастровий план третьої земельної ділянки, зазначеної на плані зовнішніх меж земельної ділянки як « Ділянка № 1», площа якого повинна була становити 0.2028 га, - фактично становить 0.1026 га, що підтверджується копією кадастрового плану. У відповідності до чинного законодавства, зокрема ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року « Про практику розгляду судами України справ про спадкування» право власності за спадкоємцями на майно визнається на підставі правоустановчих документів належних спадкодавцю. Судом установлено, що покійному [PERSON] при житті на праві власності на підставі Державного акту від 13.07.1996 року належала земельна ділянка площею 0.531 га, розташована за адресою: с. Бузова, Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, тому суд не знаходить підстав для визнання за позивачами права власності на земельну ділянку з іншими розмірами. Проте позивачі не позбавлені можливості звернутися до суду з вимогами про скасування виданого їм Державного акту, а в подальшому звернутися до землевпорядної організації для виготовлення Державного акту про право власності на землю з новими фактичними розмірами, про що їм розяснено на підставі ст. 10 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed