Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом 12.07.2010 р., мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, шлюб розірвано в квітні 2010 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Вона має також доньку від першого шлюбу [PERSON], [INFO], на яку батько дитини надає матеріальну допомогу в добровільному порядку. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні доньки [PERSON], яка знаходиться на її утриманні, хоча зобовязаний це робити відповідно до положень ст .141, 180 Сімейного кодексу України. Вона має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), такий статус має і донька. Зараз вона не працює, має тимчосові заробітки, однак забезпечує себе та належне утримання дітей, їх виховання. Крім того, вона надає посильну допомогу своїй матері, інваліду 2 групи, яка проживає також в с. Дубовичі. Відповідач же, маючи можливість, не бере участі в матеріальному забезпеченні доньки, тому вона змушена звернутися до суду і просить стягнути з нього аліменти по 400 грн. на місяць. При цьому просить врахувати статус дитини, те, що вона має бути забезпечена як мінімум належним харчуванням та необхідним лікуванням. Відповідач же працездатний, а тому повинен влаштувати своє життя так, щоб забезпечити як себе, так і дитину. Інших утриманців він не має. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і в обгрунтування розміру аліментів з 400 грн. посилається на те, що на її думку, надана відповідачем довідка про доходи не відповідає його фактичним доходам, оскільки він працює не лише сторожем в ТОВ "Десна", але і на іншій роботі, без офіційного оформлення працевлаштування, як було і за час їх спільного проживання, і його заробітна плата значно вища. На її думку, він має сплачувати аліменти не менше ? частини прожиткового мінімуму на дитину до 6 років. При цьому позивачка також зазначила, що відповідач надавав добровільно матеріальну допомогу, сплачуючи дитсадок по 24 грн., купуючи речі на незначні суми, однак вона вважає, що це вона може робити самостійно при виплаті відповідачем аліментів. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що він працює в ТОВ "Десна", але забезпечений роботою нерегулярно, його дохід не перевищує прожиткового мінімуму, він надавав матеріальну допомогу сімї під час спільного проживання, до того ж позивачка не працювала тривалий час. При розірванні шлюбу і після того, як позивачка з дітьми пішла від нього, він віддав їй все спільно нажите майно, корову з метою забезпечення дітей продуктами харчування, позивачка розібрала дощатий сарай для зведення його в придбаному нею господарстві; він сплачував за дитсадок, який відвідує донька. Він згоден сплачувати аліменти, але в розмірі не більше 250 грн. або в розмірі 25% від його доходу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено: Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (а.с. 6, 24). Дитина проживає з позивачкою, чого не заперечують сторони і підтверджується довідкою з місця проживання, виданою Дубовицькою сільською радою (а.с. 10). Відповідно до положень ст.ст. 141, 180 Сімейного кодексу України відповідач як батько дитини зобовязаний забезпечувати дитину матеріально до досягнення нею повноліття. Якщо питання про утримання дитини батьки не вирішили добровільно, то це питання має бути вирішено за рішенням суду, що відповідає положенням ст. 181 СК України. Як встановлено в судовому засіданні при припиненні спільного проживання сторони не дійшли згоди щодо утримання доньки [PERSON]. Хоча відповідач бере певну участь в матеріальному забезпеченні дитини, чого не заперечує і позивачка, однак ця допомога, на думку позивачки, є недостатньою. За таких обставин звернення позивачки до суду з позовом є обгрунтованим. При визначенні способу сплати аліментів та їх розміру суд керується положеннями ст. ст. 182-184 СК України. Відповідачем надана довідка про те, що він працює на постійній основі в ТОВ "Десна" с. Обтове Кролевецького району, з якої вбачається, що він мав заробітну плату в квітні-травні 2010 р. (1510 грн. 13 коп. за два місяці); в судовому засіданні він пояснив що в червні 2020 року не працював, а в липні ним відпрацьовано 9 днів. З врахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі є обгрунтованими, оскільки за вказаних вище обставин слід зробити висновок про те, що дохід відповідача не є стабільним, а тому аліменти слід стягнути відповідно до положень ст. 184 СК України в твердій грошовій сумі. Що стосується розміру аліментів, то суд вважає, що позивачка не надала доказів, як передбачено ст. 60 ЦПК України, щодо обгрунтованості її вимог по розміру аліментів в 400 грн. Її твердження про те, що відповідач має неофіційні доходи, які були і в період їх спільного проживання, не можуть бути визнані належними та достатніми доказами для задоволення її вимог. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним і має влаштувати так своє життя, щоб в належній мірі забезпечувати матеріальні потреби як свої, так і своєї дитини. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги статус дитини сторін, суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити в 300 грн. Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial