Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів та просив усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі 1-679, номер спадкової справи 1194/2006 р. та розташований за адресою : м. Київ, вул. Заповітна, 11/30 шляхом виселення з житлового будинку колишніх членів сім'ї власника. Виселити з житлового будинку, розташованого за адресою : м. Київ, вул. Заповітна, 11/30 [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Виселити з житлового будинку, розташованого за адресою : м. Київ, вул. Заповітна, 11/30 [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в інтересах яких діє [PERSON], [INFO], а також стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Заповітна, 11/30 та належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1194/2006 р. від 07.03.2007 року. Право власності на обєкт нерухомості було зареєстровано за [PERSON] в БТІ м. Києва 27.03.2007 року. З моменту набуття права власності на житловий будинок та реалізації прав власника на житловий будинок шляхом користування майном, позивачем було зясовано що в будинку зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є колишньою дружиною позивача та була прописана в спірному житловому будинку як член сім'ї за згодою власника житлового будинку матері позивача, яка на даний час померла. В подальшому [PERSON] прописала в будинку свою доньку [PERSON], яка в свою чергу прописала свої неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що він не має змоги володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у звязку з проживанням в будинку колишніх членів сім'ї власника житлового будинку [PERSON], сторонніх для нього осіб, які чинять перешкоди у користуванні майном і роблять неможливим проживання позивача у житловому будинку. Крім того, позивач не має змоги потрапити до тієї частини будинку, в якій проживають відповідачі та належить йому на праві власності, у звязку з тим, що відповідачі займають ? частину житлового будинку та самовільно обладнали окремий вихід з будинку, від якого позивач не має ключів. Такими діями, відповідачі не лише порушують права позивача на користування своєю власністю, а й роблять неможливими умови для проживання з ними в одному будинку. Зазначив, що згоду на реєстрацію відповідачів, власник житлового будинку він не надавав, у звязку з чим останні підлягають виселенню зі спірного будинку. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що є неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь яких правочинів стосовно жилих приміщень. Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлює жорсткі вимоги щодо здійснення право чинів з житловими приміщеннями, право власності або право користування якими мають діти. Зазначила, що позивач ніколи не був позбавлений права власності на спірний будинок, ніхто йому не перешкоджає користуватися, володіти та розпоряджатися його майном. На даний час позивач користується своїм майном без перешкод. На підставі вищевикладеного, вважає позов надуманим та необґрунтованим, у звязку з чим просила в ньому відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Суд, вислухавши думку представника позивача, представника відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.03.2007 року виданого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою позивач [PERSON], що мешкає в м. Києві по вул. Колоскова, 5 є спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з жилого будинку, що знаходиться в м. Києві, вул. Заповітна, 11/30, що належав померлій : ? частина на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 30.07.1996 року Р №2-4393, зареєстрованого КМБТІ 05.09.1996 року за №1001 та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 30.07.1996 року Р №2-4395, зареєстрованого в КМБТІ 05.09.1996 року за №1001. Жилий будинок, 1,5 цегли, жилою площею 44,90 кв.м., зазначений в плані під літ. А, вбиральня під літ. Г, №І-ІІІ спорудження. Вартість спадкового майна 24729,00 грн. Право власності на обєкт нерухомості було зареєстровано за [PERSON] в БТІ 27.03.2007 року за реєстраційним номером 1001. Згідно довідки форми №3 від 17.02.2010 року за №2881 у будинку №11/30 по вул. Заповітна в м. Києві зареєстровані та проживають [PERSON] колишня дружина, [PERSON] - донька, [PERSON]- онук та [PERSON] онука. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON], а тому [PERSON] була прописана 27.02.1975 року в спірному житловому будинку, як член сім'ї за згодою власника спірного житлового будинку матері позивача [PERSON], яка померла 18.05.2006 року. В подальшому, [PERSON] прописала в будинку доньку [PERSON], яка в свою чергу прописала своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], згода на вселення яких не була потрібна. Зазначила, що [PERSON] не має змоги володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у звязку з проживанням в будинку колишніх членів сім'ї власника житлового будинку [PERSON], сторонніх для нього осіб, які чинять перешкоди у користуванні майном і роблять неможливим проживання позивача у житловому будинку. Позивач не має змоги потрапити до тієї частини будинку, в якій проживають відповідачі та належить на праві власності позивачу у звязку з тим, що відповідачі займають ? частину житлового будинку та самовільно обладнали окремий вихід з будинку, від якого позивач не має ключів, на що слід зазначити наступне. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.02.2010 року Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що 29.01.2010 року працівниками міліції Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснювався виїзд за адресою : м. Київ, вул. Заповітна, 11/30. По приїзду за вказаною адресою [PERSON] повідомив, що [PERSON] та [PERSON] перешкоджають користуватись належним йому будинку №11/30 по вул. Заповітній в м. Києві. У порушенні кримінальної справи за ч. 1 ст. 296 КК України відносно [PERSON] та ч. 1 ст. 162 КК України відносно [PERSON] і [PERSON] було відмовлено. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі перешкоджають [PERSON] користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а саме житловим будинком №11/30 по вул. Заповітна в м. Києві. Також, встановлено, що відповідач [PERSON], була прописана у спірному житловому будинку як член сім'ї за згодою власника житлового будинку матері позивача [PERSON], яка померла 18.05.2006 року. [PERSON] в свою чергу прописала [PERSON], яка прописала у спірний будинок своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] згода на вселення яких не потрібна. Згоду на реєстрацію відповідачів в спірному будинку [PERSON] не надавав. Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Права членів сім'ї власника будинку на обєкт власності є похідним від права самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Натомість ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Оскільки права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність у відповідачів права користування спірним житловим будинком. Крім того, згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна від 25.06.2010 року, за [PERSON] на праві власності зареєстрована квартира [INFO]. Що стосується заперечень відповідачів, стосовно набутого ними на підставі згоди колишнього власника матері позивача права користування чужим майном (сервітуту), то суд вважає, що дане твердження є помилковим, оскільки сервітут припиняється у разі переходу до інших осіб права власності на квартиру. Збереження права користування житлом за членами сім'ї колишнього власника не передбачається, оскільки таке право виникає у членів сім'ї нового власника, а сервітут носить особистий характер. Відповідно до п. 4 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. Крім того згідно ч. 2 цієї ж статті, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, на думку суду, позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на будинок по вул. Заповітна, 11/30 в м. Києві, має право вимагати виселення з цього будинку колишніх членів сім'ї його попереднього власника. Таким чином, відповідачі, проживаючи в будинку, що на даний час належить позивачу на праві власності, та будучи зареєстрованими у ньому, порушують його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору 17,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 37,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved