Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить поновити пропущений ним строк звернення до суду із даним позовом та зобовязати Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі перерахувати в його користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як «дитині війни» за 2006-2008 роки з урахуванням вже проведених виплат. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що йому за 2006 рік вказана допомога не виплачувалася взагалі, а за 2007 - 2008 роки - виплачувалася у неповному розмірі. Таким чином вважає, що відповідачем безпідставно не виплачено йому соціальну допомогу за 2006 - 2008 роки. Сума невиплаченої допомоги становить 4 471 грн. 00 коп.. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Однак, під час подання позовної заяви просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки законодавство про бюджет за 2006-2008 роки виконано у повному обсязі, а тому немає підстав для доплати іншого розміру допомоги. Так, законодавцем не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено як саме обчислювати розмір соціальної допомоги, за рахунок яких коштів і джерел, а також порядок обчислення. Крім того, вважає, що здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок доплати не може братися до уваги, оскільки такий не ґрунтується на чинному законодавстві. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Суд вважає за необхідне визнати строк звернення позивача до суду таким, що був пропущений ним з поважних причин, оскільки останній дізнався про порушення своїх прав лише у 2009 році з преси та коли вирішив перевірити здійснення відповідачем виплат щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни». Крім того, відповідач частково проводив виплату зазначеної допомоги, що позивач вважав вірним і не перевіряв щомісячно правильності її проведення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, починаючи з 01.01.2006 року таким особам повинна щомісячно виплачуватися допомога у розмірі 30 % розміру мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік було зупинено, виплати не передбачалися. Вказана норма не переглядалася Конституційним Судом України з приводу її відповідності Конституції України та законам України, є чинною. На підставі вказаного, у задоволенні позовних вимог в частині виплати допомоги за 2006 рік слід відмовити. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визнано неконституційними п. 12 ст. 71 та ст. 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які зупинили дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік. Дане рішення набрало чинності з дня його ухвалення. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року визнано неконституційними п./п. 2 п. 41 розділу 11 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», які зупинили дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2008 рік. Дане рішення набрало законної сили з дня його ухвалення. Таким чином, суд керується вказаними Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року, які не мають зворотної сили у часі і можуть застосовуватися лише на правовідносини, що виникли відповідно після 09.07.2007 року і до 31.12.2007 року, а також після 22.05.2008 року і до 31.12.2008 року. Зазначене вище спростовує твердження відповідача про безпідставність позовних вимог в частині відсутності потреби у нарахуванні позивачу державної соціальної допомоги як «дитині війни» у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року. На підставі вказаного, а також того факту, що відповідачем частково проводилися виплати, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача дорахувати позивачу невиплачену зазначену допомогу за вказаний період, тобто з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року. На підставі вказаного, вимоги позивача є частково підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення частково, а тому слід зобовязати відповідача провести [PERSON] нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Outcome: partial