Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 12.07.2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра» філії Луцького регіонального управління укладено договір кредитної лінії №6МС/2006/978-МКЛ-С, який за своєю суттю є кредитним договором про отримання позивачем кредитних коштів на споживчі потреби в загальній сумі 35000 Євро, терміном на 36 місяців, по 15.07.2009 року та зі сплатою 14 % річних. Відповідно до п.1.3 видача кредиту за даним договором здійснюється окремими траншами, після підписання окремих угод. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 12.07.2006 року до договору сторони домовились, що банк надає позичальнику транш 11500 Євро з терміном користування до 15.07.2009 року. В забезпечення виконання договірних зобов'язань за договором кредитної лінії між позивачем та банком 12.07.2006 року було укладено договір застави №6МС/2006/978-МКЛ/27-С/ТЗ автомобіля Фольксваген, реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску, якого позивач передав банку. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за договором кредитної лінії № 6МС/2006/978-МКЛ/27-С від 12.07.2006 року між майновим поручителем [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено договір застави №6МС/2006/978-МКЛ/27-С/ТЗ від 12.07. 2006 року. Відповідно до умов договору застави, [PERSON] передала банку в заставу напівпричіп бортовий марки КОСЕLЬ ПР, реєстраційний номер АС 2211 XX, синього кольору, 2001 року випуску, який належить Заставодавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №292509, виданий 04.05.2006р. Ковельським МРЕВ ДАІ УМВС України у Волинській області і напівпричіп бортовий тентовий марки КОСЕLЬ SN24, реєстраційний номер АС 3333 XX, синього кольору, 2002 року випуску, який належить Заставодавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №347969, виданий 15.06.2006р. Ковельським МРЕВ ДАІ УМВС України у Волинській області При підписанні даного договору, відповідачем було порушено законні права позивача. Договір кредитної лінії № 6МС/2006/978-МКЛ/27-С від 12.07.2006 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси. Порушення відповідачем чинного законодавства України в галузі кредитування Так, відповідно до ст.524 ч.2 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України-гривні, а відповідно до ст.533 ч.1 цього Кодексу, грошове зобовязання має бути виконане виключно у гривнях, так як ст.99 Конституції України передбачено грошову одиницю України-гривню. Як передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України, предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, але в жодному разі не речі. Тобто, предметом кредитного договору можуть бути лише гроші- українська гривня. Таким чином порушено істотну умову договору, що стосується його предмету. Невідповідність договору вимогам закону в момент його укладення, тягне недійсність його відповідно до ст.ст.215, 236 цього Кодексу з моменту його вчинення. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На правовідносини по видачі кредиту в іноземній валюті для споживчих потреб поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». При визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору. Закон не забороняє видавати валютні кредити, але в такому випадку зобовязує виражати зобовязання в гривні з визначенням грощового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті, що не визначено в договорі, що є суттєвою умовою договору і має своїм наслідком недійсність договору. Крім того, ст.227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, учинений нею без відповідного дозволу(ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відсутня Генеральна ліцензія Національного банку України на зайняття цим видом діяльності, а також індивідуальна ліцензія. Статтею 1056-1 ч.2 ЦК України передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Про зміну курсу гривні до Євро, про валютні ризики та про умови надання кредиту банком не попереджалось та не повідомлялось., чим також порушено право споживача на інформацію. Сам договір не містить порядок його зміні і припинення, відповідальності банку за неналежне виконання зобовязань. Банк в односторонньому порядку залишив право підвищувати процентну ставку. Позивача цим поставлено в невигідне та таке, що порушує його права та становище. Позивач отримавши від відповідача 35000 Євро, що на день укладення договору становило 225\~108 грн.80 коп., а сплатив уже 279\~456 грн. 99 коп. (38627 Євро), тобто, відповідно до ст.216 ЦК України відповідач повинен повернути різницю між сплаченою та отриманою сумою коштів, що становить 54348 грн.99 коп. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав повністю, пояснивши, що договір кредитної лінії, додаткову угоду та договір застави автомобіля підписував, вчасно погасивши борг. Представник позивача заявлений позов підтримав, пояснивши, що позивач юридично не обізнаний щодо зміни курсу валют та валютні ризики, підписавши договір. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити, пояснивши, що договір застави підписувала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В поясненні та відзиві зазначив, що договори підписані сторонами, та була погоджена валюта, в якій видано кредит. Банк виконав зобовязання по договору, надавши кредит, а позивач виконав частково, частково погасивши кредит. Збільшення процентних ставок не відбувалось. Зміна курсу валют відповідає вимогам ст.36 Закону України «Про банк і банкувську діяльність». Надав дозвіл №21-1 від 23.08.2002 року та додаток до дозволу №21-1 від 23.08.2002 року на право здійснення ВАТ «Надра» валютних операцій та дозвіл №24-1-943 від 16.02.2006 року на право здійснення філії Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Луцького регіонального управління валютних операцій. Що до вимог статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", який передбачає необхідність наявності індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на момент укладання договору законодавством не були визначені межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON],в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, тому суд розглянув справу в її відсутності. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог філія Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Луцького регіонального управління в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про слухання справи у відсутності представника та залишення позову без задоволення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2006 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» філії Луцького регіонального управління укладено договір кредитної лінії №6МС/2006/978-МКЛ-С про отримання позивачем кредитних коштів в загальній сумі 35000 Євро, терміном на 36 місяців, по 15.07.2009 року та зі сплатою 14 % річних. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 12.07.2006 року до Договору сторони домовились, що банк надає позичальнику транш 11500 Євро з терміном користування до 15.07.2009 року. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, зокрема, видав відповідачу грошові кошти, що не оспорюється сторонами. В забезпечення виконання договірних зобов'язань за договором кредитної лінії між позивачем та банком 12.07.2006 року було укладено договір застави №6МС/2006/978-МКЛ/27-С/ТЗ автомобіля Фольксваген, реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску, якого позивач передав банку і посвідченим нотаріально приватним нотаріусам Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3094 від "12" липня 2006 року. Також, в забезпечення виконання боргових зобов'язань за договором кредитної лінії між майновим поручителем [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено договір застави №6МС/2006/978-МКЛ/27-С/ТЗ від 12.07. 2006 року і посвідченим нотаріально приватним нотаріусам Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON],зареєстрованим в реєстрі за № 3096 від 12.07.2006 року. Відповідно до умов договору застави, [PERSON] передала банку в заставу напівпричіп бортовий марки КОСЕLЬ ПР, реєстраційний номер АС 2211 XX, синього кольору, 2001 року випуску, який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №292509, виданий 04.05.2006р. Ковельським МРЕВ ДАІ УМВС України у Волинській області і напівпричіп бортовий тентовий марки КОСЕLЬ SN24, реєстраційний номер АС 3333 XX, синього кольору, 2002 року випуску, який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №347969, виданий 15.06.2006р. Ковельським МРЕВ ДАІ УМВС України у Волинській області Вирішуючи питання про недійсність укладених кредитного договору.додаткової угоди та договорів застави, суд приходить до наступного. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці країни, але не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Крім того, законодавчі акти, зокрема ст. 35 Закону України «Про Національний банк України», хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак й не містять заборони на вираження грошового зобов'язання в іноземній валюті. Стаття 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» також встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок використання іноземної валюти визначається Законами України «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний банк України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні банківського кредиту в іноземній валюті та його погашенні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що здійснюючи кредитування в іноземній валюті за кредитним договором №6МС/2006/978-МКЛ-С від 12.06.2006 року банк керувався чинним законодавством України. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Під терміном "кошти" відповідно до ст. 2 даного Закону розуміються гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Також, згідно з п.1 ч. 2 ст. 47 цього Закону, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України цього Закону, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Отже, наявність у банку генеральної ліцензії надає йому право на здійснення валютних операцій, за винятком тих, які згідно із п.4 ст. 5 Декрету мають проводитись лише на підставі індивідуальної ліцензії Національного банку України. Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. Пунктом 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 № 200 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 за № 656/13923, передбачено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій можуть використовувати іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій. Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 № 275 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 за № 730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Отже, пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в т.ч. надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті. Вищевказане підтверджується також листом Національного банку України від 07.12.2009 № 13-210/7871-22612. Встановлено, що Національний банк України видав ВАТ КБ «Надра» банківську ліцензію № 21 від 23.08.2002 на право здійснювати банківські операції, визначені пп.1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невід'ємною частиною цієї ліцензії є дозвіл від № 21-1 від 26.10.1993 року за №205 з додатком до дозволу, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ КБ «Надра» з валютними цінностями. На підставі рішення [PERSON] та на підставі рішення Правління ВАТ КБ «Надра» в межах Банківської ліцензії №21 від 23.08.2002 року та дозволу №21-2 від 04.11.2005 року надав право філії ВАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління здійснювати неторгівельні операції з валютними цінностями. Посилання позивача на неотримання ним індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції є необґрунтованими. Так, відповідно до п. в, г. ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребує така операція, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Встановлено, що на момент укладення кредитного договору та надання (одержання) кредиту законодавством України не було встановлено меж щодо термінів та сум кредитів в іноземній валюті, перевищення яких зобов'язувало отримувати індивідуальні ліцензії на здійснення такої валютної операції. Вищевикладене свідчить про відсутність підстав для отримання індивідуальної ліцензії. Таким чином, при укладенні та виконанні кредитного договору та додаткової угоди не було порушено чинне законодавство, а твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору та додаткової угоди законодавству України з підстав, пов'язаних з тим, що валютою кредитування виступає Євро, що є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Твердження позивача, що договір не містить порядок його зміні і припинення, відповідальності банку за неналежне виконання зобовязань, що банк в односторонньому порядку залишив право підвищувати процентну ставку, на думку суду не є підставою в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивачем не доведено, що встановлений договором розмір процентів збільшений банком в односторонньому порядку, що спростовано представником відповідача. Оскільки позивачем ставилося питання про визнання договорів застави недійсним з підстав, що він укладений в забезпечення виконання зобовязань за недійсним кредитним договором, проте, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсним, підстави для визнання недійсними договорів застави та в задоволені решти позовних вимог, відсутні. Крім того, відповідно до частин 3,4,5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору. За переконаннями суду, дані вимоги Закону при укладенні договорів сторонами дотримані. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Поряд з цим, не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача щодо порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки при укладанні кредитного договору було надано в письмовому вигляді орієнтовну сукупну вартість кредиту, що відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168. До того ж, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України до основних засад цивільного законодавства відноситься свобода договору. І обидві сторони при укладанні договору досягли згоди щодо його отримання саме в Євро. Отже, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до глибокого переконання на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст. 99 Конституції України ,ст.ст.192, 203, 533, 627 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» суд, -

Outcome: dismissed