Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

30.06.2009 року позивач в особі ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ "ПриватБанк", звернувся до суду з позовом, в якому просить передати в заклад ПриватБанку, шляхом вилучення у відповідача, належного їй на праві власності заставленого рухоме майно автомобіль ДЕУ, модель Нексіа. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в розмірі 80 620,34 грн, звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ "ПриватБанком" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути на його користь з відповідача, судові витрати, понесені при зверненні з позовом до суду. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, в частині зменшення суми позову, з урахуванням часткового погашення відповідачем суми заборгованості за кредитним договором. Станом на 11.05.2010 року сума заборгованості складає 57 867,87 грн. Просив передати в заклад ПриватБанку, шляхом вилучення у відповідача, належного їй на праві власності заставленого рухоме майно автомобіль ДЕУ, модель Нексіа. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в розмірі 57 867,87 грн, звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ "ПриватБанком" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.12.2007 року між ЗАТ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR55720182, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит в розмірі 97 527,75 грн на термін до 12.12.2014 року, та зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Правилами користування кредитом, що є невідємною частиною Договору, встановлено, що погашення заборгованості здійснюється в терміни, визначені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов договору, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Однак, відповідач, в порушення умов договору, виконувала свої зобов'язання нерегулярно, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11.05.2010 року становить 58 360,02 грн., з яких: 57 867,87 грн. поточна заборгованість за кредитом; 911,42 грн. поточна заборгованість за відсотками, 370,69 грн. поточна заборгованість по комісії. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14.12.2007 року, сторони уклали договір застави рухомого майна № DN81AR55720182, згідно з умовами якого, відповідач [PERSON] передала в заставу автомобіль ДЕУ, модель Нексіа, рік випуску 2007, № кузова/шасі: XWB3D31UD8A144076, реєстраційний номер [NUMBER], що належить їй на праві власності. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду за захистом порушеного права. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, на судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, просив позов задовольнити та пояснив, що відповідач періодично виконує прийняті на себе зобов'язання, але несвоєчасно та не в повному обсязі. Станом на 18.10.2010 року має поточну заборгованість в сумі 56 835,10 грн., прострочення є тільки за вересень місяць 2010 року в сумі 1 740 грн. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що [PERSON] з 05.08.2009 року виконує прийняті на себе зобов'язання згідно з умовами договору. На дійсний час його довірителем погашено суму заборгованості в розмірі 53 000 грн., що підтверджено документально квитанціями. Прострочена сума платежу за вересень місяць 2010 року в розмірі 1 740 грн буде сплачена 20 числа поточного місяця. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] виконує прийняті на себе зобов'язання. Таким чином, враховуючи, що термін дії договору до 2014 року, вважає, що підстав для дострокового задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет застави через невиконання відповідачем обов'язків, не вбачається. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат, не заперечує проти їх задоволення з тих підстав, що дійсно станом на 30.06.2009 року, тобто на час звернення позивача до суду з дійсним позовом, його довіритель не мала можливості в повному обсязі виконувати свої зобов'язання, через що позивач з метою усунення порушення його права звернувся до суду з дійсним позовом по поніс витрати по оплаті судового збору. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і докази, надані сторонами в обґрунтування позовних вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 14.12.2007 року між ЗАТ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR55720182, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 97 527,75 грн. на термін до 12.12.2014 року та зобов'язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Правилами користування кредитом, що є невідємною частиною Договору, встановлено, що погашення заборгованості здійснюється в терміни, визначені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов договору, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Однак, відповідач, в порушення умов договору, виконувала свої зобов'язання нерегулярно, у зв'язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка станом на день звернення до суду становила 80 620,34 грн, станом 11.05.2010 року становила 58 360,02 грн., станом на 18.10.2010 року становить 58 835,10 грн, прострочена сума 1 740 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14.12.2007 року, сторони уклали договір застави рухомого майна № DN81AR55720182, згідно з умовами якого, відповідач передала в заставу автомобіль ДЕУ, модель Нексіа, рік випуску 2007, № кузова/шасі: XWB3D31UD8A144076, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник), зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що на час звернення позивача з позовом до суду, мало місце невиконання зобов'язання з боку відповідача, яке було частково виконано [PERSON] 05.08.2009 року, тобто після звернення до суду. На дійсний час зобов'язання виконується належним чином, що підтверджено документально та не заперечувалося сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч.3 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, що підтверджують факт невиконання відповідачем зобов'язання та наявність у відповідача [PERSON] простроченої суми заборгованості за кредитним договором. З 05.08.2009 року відповідач належним чином виконує прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором, відтак, порушення зобов'язання відсутнє, а тому не настали правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідачем [PERSON] та її представником надано належні докази, що підтверджують відсутність поточної суми заборгованості за кредитним договором у зв'язку з її погашенням, тому підстав, для звернення стягнень на предмет залогу не вбачається . Приймаючи до уваги, що на момент звернення позивача з позовом до суду з підстав невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а саме 30.06.2009 року, позивачем сплачено судові витрати за подачу позову до суду, є підстави вважати, що факт звернення позивача з позовом до суду мав місце з вини відповідача. Таким чином, судові витрати, а саме: витрати по сплаті державного мита в розмірі 764,54 грн. та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., понесені позивачем при зверненні з позовом до суду та документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial