Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області(УПФУ) в якому просить винести рішення про визнання незаконними дій УПФУ щодо ненарахування і невиплати підвищення пенсії як дитині війни та зобов'язання провести перерахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» як дитині війни за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.; з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.; з 01.01.2010 р. по день винесення судом рішення у справі. Попросивши суд в письмовій заяві провести розгляд справи без її участі в судовому засіданні, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона має статус «дитини війни» і, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачувана їй пенсія повинна підвищуватися на 30 % мінімальної пенсії за віком. Всупереч ст.22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006року дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на період 2007 року. Пунктом 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено. Проте, Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.200 року №6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення, що призупиняли дію ст.6 Закону, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення . Таким чином, відповідач порушує її права, гарантовані ст.ст.64,68 Конституції України. Представник відповідача в судове засідання не зявився звернувшись до суду з заявою, в якій просить розглядати справу за відсутністю його представника в судовому засіданні. Ним також зазначено про те, що позовні вимоги не визнаються. Зі змісту наданих суду письмових заперечень проти позову, вбачається, що на виплату підвищення до пенсії не визначено видатки держави, та не виділено відповідні кошти, і що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Виплата ж зазначених надбавок здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, ч.3 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.І цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тому зазначений мінімальний розмір пенсії за віком для перерахунків чи підвищення пенсій не застосовується. Вимоги позивача щодо підвищення пенсії вважає незаконними, а тому заявлено прохання до суду про відмову у задоволенні позову. Оскільки письмові матеріали, надані сторонами, містять достатню кількість відомостей, то суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін за наявними доказами. Проаналізувавши письмові доводи позивача та відповідача в їх письмових зверненнях до суду, суд з'ясував правомірність посилань кожної сторони на вказані ними підстави в обгрунтування їх позицій. Судом встановлено, що [PERSON] має правовий статус «дитини війни» і це відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, що набрав законної сили 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» визначено основи соціального захисту дітей війни та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Статтею 6 цього Закону передбачено виплату державної соціальної підтримки дітей війни, яка додатково виплачується до пенсії. Вказана соціальна підтримка не може розцінюватись як пенсія або її складова частина. Тобто, йдеться про різні види правовідносин в системі соціального забезпечення та державної соціальної підтримки. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчій актів України» від 28.12.2007 р., внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, державної соціальної допомоги, що видається замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу II - «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Зазначена норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, дія цієї норми не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Позивач у позові просить суд вирішити спір за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.; з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.; з 01.01.2010 р. по день винесення судом рішення у справі. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому судом початок перебігу строку давності рахується з 04.08.2007 року - з моменту звернення позивача до суду з даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Пенсійного фонду України в Борзнянському районі позивачу за вищевказаний період виплачувалось підвищення до пенсії, як «дитині війни» у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а тому зазначені суми підвищення підлягають виключенню з суми, яка підлягає виплаті позивачеві. З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, за період з 04.08.2007 р. по 31.12.2007р.; з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.; з 01.01.2010 р. по день винесення судом рішення у справі. З огляду на положення ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі наведенного та

Outcome: partial