Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 вересня 2010 року звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до кредитної спілки „ Єдність про стягнення коштів за вкладом. В своїй позовній заяві вона посилається на те, що 05 жовтня 2009 року між ним та відповідачем було укладено строковий договір № 994 вкладу „Лояльність. Сума вкладу становила 9\~000 гривен. 09 квітня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір № 1098 про залучення внеску „Лояльність на суму 2000 грн з нарахуванням відсотків у розмірі 10 % річних. Відповідно до п.2.2. договору суму вкладу банк зобовязаний повернути 09 травня 2010 року. Станом на 02 вересня 2010 року сума боргу перед нею становить 11215,75 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнала повністю і вважає їх підставними та такими,що підлягають до задоволення Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що 05 жовтня 2009 року між ним та відповідачем було укладено строковий договір № 994 вкладу „Лояльність. Сума вкладу становила 9\~000 гривен. 09 квітня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір № 1098 про залучення внеску „Лояльність на суму 2000 грн з нарахуванням відсотків у розмірі 10 % річних. Відповідно до п.2.2. договору суму вкладу банк зобовязаний повернути 09 травня 2010 року. Таким чином, строк дії договору завершився 09 травня 2010 року, однак вклад [PERSON] не був повернутий. На момент звернення позивача до суду, сума боргу відповідача перед позивачем по договору складає 11215,75 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором. В судовому засіданні було встановлено, що дія договору між позивачем та відповідачем закінчилась 09 травня 2010 року, що підтверджується п.2.2 договору. Однак, спілкою не виконано своїх зобовязань по поверненню вкладу. Таким чином, відмова повернути позивачу належний їй вклад є порушенням умов договору і прав позивача, як власника. Відповідно до п.2 Постанови Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 „ Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України „ Про захист прав споживачів належать зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Верховний суд України в „ Узагальненні практики вирішення судами спорів, що виникають із договорів про надання громадянам фінансово- кредитних послуг недержавними структурами підприємницької діяльності від 01 грудня 1997 року також звертає увагу на те, що правовідносини в справах за позовами громадян до комерційних банків про стягнення внесених сум та нарахованих дивідендів регулюються загальними нормами зобовязального права, відповідними актами, що регулюють діяльність кожної з цих структур, укладеними договорами про надання послуг і при вирішенні таких справ слід враховувати положення вищевказаного розяснення Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року „ Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів. Тому,враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні квитанцій № 06\\1.11№ 152 від 02.09.2010 року позивачем при подачі позову до суду, було сплачено 120 ( сто двадцять) грн. витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved