Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зміну умов кредитного договору щодо строку його виконання, стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач указує, що 14 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4491. Відповідно до п.1.1 - 1.11 Кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 12326 дол. США строком на 84 місяці зі сплатою за користування кредитом 13,2% річних на придбання автомобіля [PERSON] DF 25, VIN-Y6DF25006J000256, 2006 року випуску, синього кольору. Згідно п.3.3.4 Кредитного договору відповідач повинен щомісячно погашати основний борг за кредитом, а також проценти за користування ним, однак зазначені умови договору відповідачем були порушені. 20.07.2009 року позивач направив відповідачу [PERSON] лист з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, а також попередив про можливість звернення до суду у разі несплати (лист № 32-05/758 від 20.07.2009 p.). Відповідь на лист отримана не була, заборгованість відповідачем не погашена. Між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов'язується відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. 20.07.2009 року позивач направив Поручителю [PERSON] лист з вимогою сплатити заборгованість за відповідача [PERSON] за кредитним договором, а також попередив про можливість звернення до суду у разі несплати (лист № 32-05/759 від 20.07.2009 p.). Відповідь на лист отримана не була, заборгованість відповідачем не погашена. На підставі ст. 541 ЦК України Поручитель повинен нести солідарну відповідальність разом з відповідачем [PERSON] Між позивачем та відповідачем [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений договір застави майна № 1009 від 14.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого у заставу був переданий транспортний засіб марки Фотон, моделі [PERSON] DF 25, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний № ВВ2041 В А, шасі (кузов, рама, коляска) Y6DF25006J000256, що належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу BBC № 041201, виданого 14.09.2007 року Лутугинським РЕП МРВ ДАІ УМВС України у Луганській області. У зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] порушені умови Кредитного договору, згідно п. 3.2.2. Кредитного договору, п. 3.1.5 Договору застави майна, ст. 509-545, 553-559, 572, 589, 590,1054-1057 ЦК України позивач має право достроково стягнути суму основного боргу, суму нарахованих відсотків та інших платежів, а також здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюється відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст. 653 ЦК України). Станом на 27 липня 2009 року сума заборгованості за Кредитним договором складає 9367,31 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 71774 грн. 20 коп., з яких 9180,46 дол. США - залишок заборгованості за кредитом, 185,82 дол. США - залишок заборгованості за нарахованими та не отриманими відсотками, 1,03 дол. США - пеня за прострочену заборгованість по кредиту 0,04% з 01 липня 2009 року по 26 липня 2009 року. А тому, просить змінити п.1.2 та 1.5.1 Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року щодо стоку його виконання, а саме визначити строк виконання Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року моментом винесення рішення суду про зміну умов кредитного договору; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на розрахунковий рахунок № 373940055, відкритий у філії - Луганському обласному управлінні ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 4491 від 14.09.2007 року у сумі 9367,31 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 71774 грн. 20 коп., а також витрати на сплату державного мита - 717 грн. 74 коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн. Звернути стягнення на заставлене майно - транспортний засіб марки Фотон, моделі [PERSON] DF 25, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний № [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) Y6DF25006J000256, що належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу BBC № 041201, виданого 14.09.2007 року Лутугинським РЕП МРВ ДАІ УМВС України у Луганській області. 25.08.2009року позивач подав до суду клопотання про уточнення позовних вимог та просить змінити п.1.2 та 1.5.1 Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року щодо стоку його виконання, а саме визначити строк виконання Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року моментом винесення рішення суду про зміну умов кредитного договору; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на розрахунковий рахунок № 373940055, відкритий у філії - Луганському обласному управлінні ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 4491 від 14.09.2007 року у сумі 9367,31 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 71774 грн. 20 коп., а також витрати на сплату державного мита - 717 грн. 74 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 31.09.2010року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просить змінити п.1.2 та 1.5.1.1 кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року щодо стоку його виконання, а саме визначити строк виконання кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року моментом винесення рішення суду про зміну умов кредитного договору; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» на розрахунковий рахунок № 373940055, відкритий у філії - Луганському обласному управлінні ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 4491 від 14.09.2007 року у сумі 10551,69 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 83626 грн. 36 коп., а також витрати на сплату державного мита - 717 грн. 74 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 17.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» про визнання кредитного договору, договору застави майна та договору поруки недійсними, посилаючись на те, що Кредитний договір № 4491 від 14.09.2007 року являється недійсним, оскільки відповідач за зустрічним позовом не мав права надавати кредит в іноземній валюті. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. А відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом. А тому, просять визнати недійсними: Кредитний договір № 4491 від 14.09.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»; Договір застави майна від 14.09.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»; Договір поруки від 14.09.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»; стягнути з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» на користь позивача [PERSON] понесені ними судові витрати. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову та представник відповідача по зустрічному позову, за довіреністю [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що вони не обґрунтовані діючим законодавством і не відповідають дійсності, оскільки цивільним законодавством передбачена можливість використання іноземної валюти в Україні. Відповідно до виданих ліцензій банк має право здійснювати в тому числі і валютні операції. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії валютного регулювання. А тому, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачів по первісному позову та представник позивачів по зустрічному позову, за довіреностями [PERSON], позовні вимоги не визнав, вимоги зустрічного позову підтримав, пояснивши, що Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», укладаючи 14.09.2007 року Кредитний договір № 4491, Договір поруки та Договір застави, не мало відповідної індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому просив зустрічні позовні вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника з роздрібного бізнесу філії - Луганського обласного управління [PERSON] та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 4491, відповідно до якого позивач за первісним позовом надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 12326 дол. США зі строком користування на 84 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 14.09.2014 року, зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 13,2%річних у порядку, на умовах та у строки, визначені договором. Відповідно до п. 3.3.3 та п. 3.3.4 Кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався повернути Кредит в сумі 12326 дол. СІЛА, здійснюючи погашення Кредитку щомісячно рівними частинами в сумі 149 дол. США та сплату нарахованих процентів не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Перше погашення Кредиту повинне бути зроблено починаючи з жовтня 2007 року. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту здійснити не пізніше 14.09.2014 року. В зв'язкуз неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань у нього виникла заборгованість по сплаті кредитних коштів та нарахованих процентів. Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування Кредитом, комісійних винагород Позичальник зобов'язався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,04% від суми платежу за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 28 травня 2010 року складає 10551,69 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 83626 грн. 36 коп., з яких 9180,46 дол. США - залишок заборгованості за кредитом, 1198,44 дол. США - залишок заборгованості по нарахованих та не отриманих відсотках, 172,79 дол. США - пеня за прострочену заборгованість по кредиту 0,04% з 01 липня 2009 року по 27 травня 2010 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 4491 від 14.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника з роздрібного бізнесу філії - Луганського обласного управління [PERSON] та [PERSON] 14.09.2007 року було укладено Договір поруки, згідно п.п.1.1 якого остання зобов'язалася перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором № 4491 від 14.09.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у разі порушення Боржником виконання зобов'язання Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання Боржника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору в порядку, передбаченому цим Договором. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки Поручитель відповідає по зобов'язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Крім того, 14.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника з роздрібного бізнесу філії - Луганського обласного управління [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір застави майна - автомобіля марки Фотон, моделі [PERSON] DF25, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний № [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) Y6DF25006J000256, тип T3 - вантажний (бортовий), зареєстрований 14.09.2007 року Лутугинським РЕП МРВ ДАІУМВС України у Луганській області, який належить на праві власності [PERSON] і який він передав в заставу Банку в забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року, а саме зобов'язання повернути кредит в розмірі 12326 дол. США, в строк до 14.09.2014 року, а також сплатити проценти за користування кредитом, штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором. В судовому засіданні об'єктивно встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що відповідач [PERSON] почав допускати порушення умов кредитування, в частині недотримання строків кредитування, тому банком на адресу відповідача [PERSON] був направлений лист за вих. №32-05/758 від 20.07.2009 року з повідомленням про заборгованість та вимогою погасити прострочену заборгованість за кредитним договором. 20.07.2009 року на адресу Поручителя [PERSON] вих. № 32-05/759 був направлений лист з повідомленням про заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 4491 від 14.09.2007 року та пропозицією погасити вказану заборгованість. Однак заборгованість відповідачами погашена не була. Відповідач [PERSON] в односторонньому порядку порушує встановлені Кредитним договором строки кредитування, кредит та проценти в порушення ст. 1045 Цивільного кодексу України не сплачує. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] порушив встановлені Кредитним договором строки кредитування, кредит та проценти не сплачує, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 28.05.2010 року становить 10551,69 дол. США, що в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ до долара США з розрахунку 7,9254 грн. за 1,0 долар США станом на 28.05.2010 року становить 83626 грн. 36 коп., з яких 9180,46 дол. США - заборгованість по кредиту; 1198,44 дол. США - заборгованість по нарахованих та не отриманих відсотках; 172,79 дол. США - пеня за прострочену заборгованість по кредиту 0,04% з 01 липня 2009 року по 27 травня 2010 року, а тому до стягнення з нього достроково на користь позивача підлягає заборгованість за Кредитним договором № 4491 від 14.09.2007 року в розмірі 10551,69 дол. США, що еквівалентно 83626 грн. 36 коп. Виходячи з умов договору поруки та положень ст. 543 та 554 ЦК України, згідно яких у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники і кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному розмірі як від усіх боржників разом так і від будь -кого з них окремо, суд вважає, що стягнення заявлених позивачем сум з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно проводити в солідарному порядку. Що стосується позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» в частині внесення змін до п.1.2 та 1.5.1.1 кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року щодо строку його виконання, а саме визначення строку виконання кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року моментом винесення рішення суду про зміну умов кредитного договору, то вони на думку суду до задоволення не підлягають, оскільки не були доведені в судовому засіданні належними доказами. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про визнання Кредитного договору, Договору застави майна та Договору поруки недійсними до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина перша ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такі випадки, порядок та умови визначені статтями 46 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими передбачено, що банки на підставі банківської ліцензії мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик; банк має право здійснювати валютні операції на підставі дозволу національного банку України. Отже розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так і в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосуються умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів в іноземній валюті (розміщення залучених коштів в іноземній валюті). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто, виходячи з зазначених норм, чинне законодавство допускає можливість визначення зобов'язань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але не визначає межі та конкретний порядок її використання. Як вбачається із матеріалів справи, Національним Банком України 16.01.2002 року видано Відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» банківську ліцензію № 148 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл № 148-2 від 29.04.2002 року на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до дозволу, в тому числі з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Посилання позивачів [PERSON] та [PERSON] на пункт «г» частини 4 статті Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», суд вважає безпідставними. До спірних правовідносин підлягає застосуванню п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до якого індивідуальні ліцензії потребує зокрема здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Тобто, індивідуальна ліцензія на проведення операцій по наданню і одержанню резидентами кредитів в іноземній валюті необхідна лише у випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На даний час законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Крім того, сам Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не містить заборони надання кредиту в іноземній валюті, а тому не можне бути підставою для визнання договору недійсним. Враховуючи викладене, суд вважає, що укладення Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року у іноземній валюті не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із змісту ст. 1054, 1055 ЦК України слід визнати, що сторонами по справі було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договору даного виду. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. При зверненні до установи банку відповідачу за первісним позовом [PERSON] була надана можливість ознайомитися з умовами кредитування, валютами в яких надаються кредитні кошти, і процентними ставками за користування ними. При цьому [PERSON] свідомо обрав валюту кредиту - долар США, оскільки в добровільному порядку 14.09.2007 року уклав Кредитний договір № 4491, в повному обсязі отримав кредитні кошти саме в іноземній валюті та певний час виконував покладені на нього обов'язки і не заявляв жодних претензій з приводу діяльності банку, а тому звернення його до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним свідчить лише про його небажання в подальшому виконувати взяті на себе по договору зобов'язання. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Кредитний договір № 4491 від 14.09.2007 року укладено з додержанням вимог чинного законодавства України, а тому зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] в частині визнання Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року недійсним - не підлягає до задоволення. Крім того, беручи до уваги, що судом встановлені обставини щодо відповідності Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року вимогам діючого законодавства України і суд відмовляє в задоволенні вимог позивачів по зустрічному позову про визнання Кредитного договору № 4491 від 14.09.2007 року недійсним, вимоги про визнання недійсними Договору застави від 14.09.2007 року та Договору поруки від 14.09.2007 року, якими було забезпечено виконання зобов'язань по вказаному Кредитному договору, не є обґрунтованими, а тому також до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 836 грн. 26 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього 956 грн. 26 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial