Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (далі [PERSON] ПСЗН), в якому зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), інвалідом ІІ групи довічно. Перебуває на обліку в [PERSON] ПСЗН. Відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи йому як інваліду ІІ групи повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, яка виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. У 2009-2010 роках щорічна допомога на оздоровлення йому не виплачувалась. У звязку з цим, він звернувся з письмовою заявою до відповідача [PERSON] ПСЗН, від якого отримав листа, яким у задоволенні його заяви йому відмовлено. З урахуванням уточнення позовних вимог просив зобовязати [PERSON] ПСЗН провести перерахунок та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік згідно із ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із розрахунку пяти мінімальних заробітних плат. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] ПСЗН [PERSON] у судове засідання теж не зявилася, просила розглянути справу у її відсутності, позов не визнає, просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов. У запереченнях на позов відповідач зазначає, що щорічна допомога на оздоровлення позивачу [PERSON] нарахована згідно із Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік та постановою Кабінету Міністрів України Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 562 від 12 липня 2005 року, що ґрунтується на положеннях ст. ст. 62, 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії А № 097177, вкладкою до цього посвідчення № 112212 та довідкою МСЕК серії КИО-І № 147479, з якої видно, що з 18 травня 2001 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причиною інвалідності є захворювання, повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції Закону № 230/96-ВР від 06 червня 1996 року) щорічна допомога на оздоровлення інвалідам I і II групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2007 року, який набрав чинності з 01 січня 2008 року, було внесено зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, текст ст. 48 цього Закону викладено в новій редакції та встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2007 року щодо внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з наведеного, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008, тобто з 22 травня 2008 року, ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи діє в редакції Закону № 230/96-ВР від 06 червня 1996 року, тому позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. З листа [PERSON] ПСЗН № 2206 від 30 червня 2010 року вбачається, що позивачу [PERSON] як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інваліду ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення нарахована в розмірі 120 грн., однак не виплачена через накладення арешту на відповідний рахунок постановою підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області. Вказаний розмір щорічної допомоги на оздоровлення визначений згідно із пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12 липня 2005 року № 562. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору та визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції Закону № 230/96-ВР від 06 червня 1996 року, а не пункт 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562. Згідно із ч. ч. 5, 7 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Оскільки щорічна допомога на оздоровлення позивачу [PERSON] мала бути виплачена у 2009 році, суд вважає, що розмір цієї допомоги має визначатися виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на 31 грудня 2009 року. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] ПСЗН зобовязане провести перерахунок та виплатити [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з пяти мінімальних заробітних плат станом на 31 грудня 2009 року. На підставі ст. ст. 19, 152 Конституції України, ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року,

Outcome: approved