Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

У серпні 2010року Товариство з обмеженою відповідальністю „Телец-ВАК (ТОВ „Телец-ВАК) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання договорів № 61-01/06 ДУ та № 60-01/06 ДУ на пайову участь у будівництві від 15.02.2006р. недійсними з моменту укладення. Свої вимоги позивач мотивував тим, що вище вказані договори суперечать діючому законодавству, а саме ч.3 ст.4 Закону України „Про інвестиційну діяльність. Крім того, на виконання правових наслідків недійсності договорів, просив витребувати у відповідача кв.№29 та кв.№28 будинку №74 по вул.5-та Слобідська в м.Миколаєві, які є об*єктами пайового будівництва за спірними договорами, а також визнати за ним право власності на вказані квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. \~ Представник відповідача позовні вимоги визнала, проте просила, у разі задоволення позову, на виконання правових наслідків недійсності договорів стягнути з позивача сплачені відповідачем кошти на фінансування будівництва в сумі 470000грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ У судовому засіданні встановлено, що 15.02.2006року між позивачем та відповідачем були укладені договори № 60-01/06 ДУ та № 61-01/06 ДУ на пайову участь у будівництві, відповідно до яких ТОВ „Телец-ВАК приймає [PERSON] у пайове будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул 5-та Слобідська, 36 корпус Б шляхом фінансування [PERSON] цього будівництва в обсягах та в порядку, що передбачені цим Договором. Обектом пайового будівництва за договором №60-01/06 ДУ від 15.02.2006року є квартира №29 у вищевказаному будинку, вартість якої визначено п.2.1. даного договору в сумі 200000грн. Обектом пайового будівництва за договором №61-01/06 ДУ від 15.02.2006року є квартира № 28 у вище вказаному будинку, вартість якої визначено п. 2.1. даного договору в сумі 270000 грн. Пунктом 2.2. обох вище зазначених договорів визначено, що відповідач зобовязався здійснити фінансування пайового будівництва шляхом внесення грошової суми в розмірі 100 % вартості квартири в касу підприємства або шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ТОВ „Телец-ВАК в строк не пізніше 01 жовтня 2006 року. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2329 від 24.11.2006 року „Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом багатоповерхового житлового будинку (корпус 36-Б) по вул.5-тій Слобідській, 74 було затверджено акт державної приймальної комісії від 16.11.2006 року про прийняття зазначеного будинку в експлуатацію. Позивач, на виконання умов зазначених договорів, передав відповідачу у власність за актами приймання-передачі та взаєморозрахунків від 17.04.2007 року 1-кімнатну квартиру № 29 загальною площею 53,7 кв.м., та 2-кімнатну квартиру № 28 загальною площею 78,6 кв.м., які знаходяться за адресою: м.Миколаїв, вул 5-та Слобідська, 36 корпус Б. Як встановлено у судовому засіданні, відносини сторін за спірними договорами полягають у фінансуванні [PERSON] будівництва під зобов*язання ТОВ „Телец-ВАК надати йому у власність майно квартири, тобто є інвестиційною діяльністю. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України від 18.09.1991 року № 1560-XII „Про інвестиційну діяльність, (далі - Закон) інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиціями, згідно ст.1 цього Закону, є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери, тощо. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України „Про інвестиційну діяльність, в редакції, що діяла на дату укладення спірних договорів 15.02.2006 року, об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких обєктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Таким чином, на дату укладення спірних договорів діючим законодавством було встановлено заборону здійснювати інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб інакше ніж у спосіб, визначений у ч.3 ст.4 Закону „Про інвестиційну діяльність. Однак, як вбачається зі змісту спірних договорів та не заперечується сторонами, договорами передбачалося інвестування коштів фізичною особою у будівництво житла інвестором безпосередньо забудовнику, а не через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, або через випуск безпроцентних (цільових) облігацій. Таким чином, судом встановлено, що умови договорів № 60-01/06 ДУ та 61-01/06 від 15.02.2006 року суперечать ч.3 ст. 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність, що відповідно до ст.ст.203, 216, 236 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними з моменту їх укладення. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, вище зазначені квартири підлягають поверненню позивачу, а сплачена відповідачем сума їх вартості у розмірі 470000грн. підлягає стягненню на користь відповідача. Суд також вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказані квартири, оскільки спорудження позивачем житлового будинку по вул. 5-й Слобідській, 74 у м. Миколаєві підтверджено рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2329 від 24.11.2006 року. Відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Таким чином, враховуючи вище викладене суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.88ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: держмито у розмірі 1708,50грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved