Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; [PERSON] звернулись в суд з позовами до управління Пенсійного фонду України в Підгаєцькому районі Тернопільської області про здійснення перерахунку та виплати щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, оскільки набувши статусу дитини війни, згідно ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, позивачі мають право на одержання пенсії підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком, проте так як Законами України «Про Державний бюджет на 2007 рік та «Про Державний бюджет на 2008 рік дія ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була зупинена, одержують лише пенсію за віком. Однак у звязку з тим, що рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року п.12 ст.71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік та рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року п.41 розділу II Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік визнано неконституційними, вважають,що мають право на одержання недоплаченої суми пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007- року, з 22.05.2008 року цо 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року. В судове засідання позивачі не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Крім цього, ними подано заяви щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Підгаєцькому районі в судове засідання без поважних причин не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази у їх сукупності, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи ,позивачі мають статус дитини війни відповідно до п.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога ,що виплачується замість пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано такими ,що не відповідають Конституції України положення п.12 ст.71, ст ст.,111 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік, якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни" із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами ,які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів ,що визнані неконституційними. Згідно ч.2 ст.152 Конституції України закони ,інші правові акти або їх окремі положення ,що визнані неконституційними ,втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. Таким чином ,дія статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була відновлена з 09.07.2007 року ,а тому суд прийшов до висновку щодо задоволення вимог позивачів в частині здійснення перерахунку пенсії та стягнен невиплаченої доплати до пенсії дітям війни ,починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року. Відповідно до п.41 розділу II Закону України Про Державний бюджет 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України , який набрав чинності з 01.01.2008 року ,ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була викладена у новій редакції відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни ,гарантії їх соціального захисту ) до пенсії ,або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги ,що виплачується замість пенсії ,виплачується підвищення у розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Згідно рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі 1-28/2008 було визнано таким ,що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення п.41 розділу II Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", останні втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення ,яке також містить вказівку про преюдиціальне значення цього рішення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. \~ \~ \~ \~ Отже ,виходячи з вищенаведеного , суд прийшов до висновку ,що позовні вимоги позивачів в частині здійснення перерахунку пенсії та стягнення невиплаченої доплати до пенсії дітям війни слід задовольнити , а саме за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Розмір підвищення ,який щомісячно сплачується дітям війни згідно із ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни розраховується на підставі мінімальної пенсії за віком , розмір якої визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком , оскільки чинним законодавством не встановлено іншого , крім передбаченого ч. 1 ст. 28 мінімального розміру пенсії за віком (ст. 8 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Як свідчить позиція і практика Європейського Суду принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання , взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії . Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави , яка не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності . При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію , в даному випадку це надання щомісячної соціальної допомоги дітям війни , держава чи її орган вважатимуться такими , що діють протиправно , якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки , оскільки їх схвалення дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки . Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України у Підгаєцькому районі Тернопільської області, тому суд приходить до висновку, що відповідний обовязок слід покласти на відповідача у справі. Вимоги позивачів щодо зобовязання відповідача виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначених позивачами сумах не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. Конкретний розрахунок зазначеної соціальної допомоги повинен провести відповідач відповідно до своїх функцій з урахуванням фактично здійснених виплат. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Відповідно ч.2 ст.З Закону України Про соціальний захист дітей війни державні соціальні гарантії дітям війни,встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст.19 та ч.3 ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України. При прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод . Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд вважає, що невиплата позивачам соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни є такою, що суперечить Конституції України та Законам України. Посилання відповідача на "відсутність бюджетного фінансування, передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії ,як на причину невиконання покладених на нього зобовязань , судом до уваги не приймаються , оскільки реалізація особою права , що повязане з отриманням бюджетних коштів , яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства , не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Кечко проти України», «Жовнер проти України» ). Така відсутність коштів не може бути визнана як виключна обставина і це є порушенням п. 1 ст. 6, ст.13 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини , яка ратифікована Законом України від 11.09.1997 року , про що також зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини - справа «Жовнер проти України» від 29.06.2004 року. Враховуючи те , що положення ст,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни , у 2009 році були діючими , суд прийшов до висновку , що відповідач повинен здійснити перерахунок пенсії та виплатити на користь позивачів державну соціальну допомогу за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року , у розмірах визначених даною статтею. Із врахуванням наведеного, суд дійшов до переконання, що в даному випадку має місце порушення прав позивачів, що підлягають захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог, а саме слід зобовязати Управління Пенсійного фонду України в ПІдгаєцькому районі провести нарахування і виплату позивачам підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року , з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року. В решті позовних вимог відмовити. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивачів сплачені ними при подачі позову в суд судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial