Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визнати право власності на квартиру № 18 (вісімнадцять), розташовану у будинку готельного типу №\~16 по вул. Малиновського в місті Харкові. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.11.2007 р. між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого відповідач зобовязався передати у власність позивача квартиру № 18, розташовану у будинку готельного типу № 16 по вул. Малиновського в м.\~Харкові. Покупець зобовязався прийняти дану квартиру у власність та сплатити за неї обговорену грошову суму. Продаж зазначеної квартири було вчинено за суму 313 100,00 грн., еквівалентну на момент продажу 62 000,00 доларів США. (1 доллар США = 5,05 грн.). Також позивач вказує, що він у повному обсязі розрахувався з продавцем за придбану квартиру, про що свідчать п.3 вказаного договору, розписка від 25.12.2007 р., розписка від 11.07.2008 р. та заява від 09.09.2008 р., які надані суду разом із позовною заявою. Позивач зазначає, що із тих пір [PERSON] не тільки не переоформив на імя позивача квартиру, але й навіть відмовляється написати заяву передбачену п. 5 вказаного договору про те, що він отримав усі гроші за договором, що перешкоджає позивачу оформити право власності на вказану квартиру на своє імя. Таким чином, на думку позивача дії відповідача направлені на порушення його законних прав власника вказаної квартири. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2009 року ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, позовні вимоги [PERSON] були задоволені і за ним було визнано право власності на квартиру № 18, що розташована у будинку готельного типу № 16 по вул. Малиновського в м. Харкові. 19.03.2010 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку на 19.04.2010 року на 09-30 годину. 19.04.2010 року відповідач [PERSON] надав до суду зустрічний позов до [PERSON], в якому просить розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] знести самовільно побудовану прибудову до квартири [ADDRESS], відновити стан квартири згідно технічної документації, стягнути з [PERSON] суму штрафу за договором купівлі-продажу квартири в сумі 4280 доларів США, моральну шкоду в розмірі 100\~000 грн, а також судові витрати. 05.07.2010 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву, у якій прохав визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 18, розташовану у будинку готельного типу №\~16 по вул. Малиновського в місті Харкові у зв'язку з виконанням договору купівлі-продажу від 02.11.2007 року, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сумму зайво сплачених грошових коштів за договором купівлі-продажу у розмірі 7\~761 грн 76 коп, а також судові витрати. 03.09.2010 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири, поновлення порушеного права та відшкодування шкоди провадженням закрито. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 03 вересня 2010 року просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сумму зайво сплачених грошових коштів за договором купівлі-продажу у розмірі 7\~761 грн 76 коп. Уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON], а також його представники до судового засідання не зявилися, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. При таких обставинах на підставі ст. 224 ЦПК України суд вирішив за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за згодою представника Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 02 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого відповідач зобовязався передати у власність позивача квартиру № 18, розташовану у будинку готельного типу № 16 по вул. Малиновського в м.\~Харкові. Покупець у свою чергу зобовязався прийняти дану квартиру у власність та сплатити за неї обговорену в договорі грошову суму. Сторони погодили, що продаж зазначеної квартири вчиняється за суму 313 100,00 грн., еквівалентну на момент продажу 62 000,00 доларів США. (1 доллар США = 5,05 грн.). Умовами договору (п.13), передбачено, що у відповідності до ст. 182 ЦК України, право власності на квартиру, що є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту державної реєстрації в КП «Харківське МБТІ». Також, згідно п.5 даного договору, покупець має право подати цей договір до державної реєстрації в КП «Харківське МБТІ» лише після повних розрахунків, про що має бути складена, нотаріально засвідчена відповідна заява, яка є невідємною частиною цього договору і має бути прошита нотаріусом разом із договором. Також судом встановлено, що згідно п.3 вказаного договору, розписки [PERSON] від 25.12.2007р., розписки [PERSON] від 11.07.2008 р. та заяви [PERSON] від 09.09.2008 р. покупець сплатив продавцю наступні грошові кошти: до підписання договору суму у розмірі 95 950,00 грн., яка на той час була еквівалентна 19 000,00 доларам США; 25.12.2007 р. - суму у розмірі 10 100,00 грн., яка на той час була еквівалентна 2 000,00 доларам США. Також 11.07.2008 р. - суму у розмірі 18 800,00 доларів США, та 09.09.2008 р. - суму у розмірі 23 800,00 доларів США. Таким чином, загалом покупець сплатив продавцю суму еквівалентну 63 600,00 доларів США. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про те, що матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач у повному обсязі розрахувався з продавцем за придбану квартиру, про що свідчать досліджені п. 3 вказаного договору, розписка від 25.12.2007 р., розписка від 11.07.2008 р. та заява від 09.09.2008 р. Факт повного розрахунку підтверджується ще й тим, що сума, яку виплатив покупець є на 1 600,00 доларів США більше ніж передбачені договором 62 тис. доларів США. Вказані 1 600,00 доларів США позивач передав [PERSON] для переоформлення вказаної квартири на імя позивача. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач до теперішнього часу не видав позивачу заяву передбачену п.5 вказаного договору про те, що він отримав усі гроші за договором, що перешкоджає позивачу оформити право власності на вказану квартиру на своє імя. За таких фактичних даних, судом встановлено, що у взаємовідносинах сторін настали обставини, за яких, згідно п.11 договору продавець фактично передав, а покупець прийняв у власність відчужувану квартиру і оплатив її вартість у повному обсязі, однак відповідач своїми діями перешкоджає можливості реєстрації права власності на дану квартиру в КП «Харківське МБТІ» на імя позивача, що перешкоджає йому в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися придбаною квартирою. Згідно ч. 1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право власності набувається у порядку, визначеному законом ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. У відповідності до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановивши наведені вище фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а право власності на квартиру №\~18, розташовану у будинку готельного типу № 16 по вул.\~Малиновського в місті Харкові має бути визнаним за позивачем.

Outcome: approved