Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 15.02.2008 року з позовною заявою до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та укладення договору житлового найму. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що квартира [ADDRESS], яка складається з 2-х житлових кімнат та кухні, загальною площею 47,6 кв.м. з комунальними вигодами, була виділена його бабці [PERSON] та його батькові [PERSON] у 1985 році, у зв»язку із зносом будинку [ADDRESS] , який належав їм на праві приватної власності. Цей будинок був закріплений за сім»єю прадіда позивача [PERSON] як переселенця з Польщі згідно постанови Брюховицької райради депутатів трудящих від 09 червня 1947 року. Спірна квартира, виділена бабці та татові у зв»язку зі зносом зазначеного вище будинку , була непридатна до житла, тому їм довелось докласти багато зусиль і матеріальних коштів для її ремонту, що підтверджується листом ЛО ВО «Автопогрузчик» від 02.10.1985 р. У цій квартирі, як зазначив позивач, він проживає з 1991 року, з часу коли пішов у перший клас СШ № 92 м. Львова, де закінчив 9 класів у 2000 році. Після закінчення школи навчався в училищі № 63, яким робились акти обстеження його житлових умов. У спірній квартирі проживала і мати позивача [PERSON] як член однієї сім»ї з його батьком, бабцею і з ним. Батьки перебували у шлюбі до смерті батька. Але у зв»язку з тим, що на утриманні матері були похилого віку бабця - мати його матері [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] - інвалід 1 групи по нервово-психічному захворюванню, його мати [PERSON], була вимушена проживати на два дома, доглядати за ними. Він,позивач народився у 1983 році, коли рідні ще не отримала спірного помешкання, тому був зареєстрований за місцем реєстрації матері на [ADDRESS]. Наймачем спірної квартири [ADDRESS] була бабця позивача - [PERSON], яка померла [INFO]. За життя, як бабця так? і тато хотіли його прописати у спірне помешкання та квартиру приватизувати, про що вони неодноразово звертались в ЛКП «Рясне-402», однак керівництво ЛКП їм відмовляло. За весь час проживання у спірному помешканні він,позивач,жив як член сім»ї наймача квартири-бабці і батька, які ним опікувались і його утримували, коли він навчався в школі та училищі. З часу, коли він став отримували стипендію, а згодом заробіток, у них був спільний бюджет, він приймав участь в оплаті за житло та комунальні послуги,в придбання побутових речей, разом з батьком робили ремонт у квартирі. Доказом постійного проживання є і отримана ним за адресою постійного проживання кореспонденція та звернення за медичною допомогою в поліклініку за місцем свого проживання. За комунальні послуги він сплачує, про що свідчать письмові докази. У квартирі знаходяться його особисті речі, що також є доказом того, що він там проживає. За таких обставин, він,як особа,яка вселилась і постійно проживала в якості члена сім»ї наймача вважає, що набув право користуватись спірним жилим приміщенням . Просить суд постановити рішенням , яким визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та визнати його наймачем даної квартири. Зобов»язати Шевченківську адміністрацію укласти з ним договір житлового найму. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду 10 вересня 2008 року з позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що рішенням Залізничної районної ради народних депутатів № 340 від 13 серпня 1985 р. їх матері [PERSON] та їх рідному брату [PERSON] на заміну приватного будинку в [ADDRESS] та через будівництво шляхопроводу «Рясне» виділено житлову квартиру за адресою [ADDRESS]. їх мати [PERSON] померла [INFO], а [INFO] помер і рідний брат [PERSON]. Відтак, за життя матері та брата приватизація житлової квартири не була проведена, а тому, їм, через відсутність правовстановлюючих документів про право власності на житлове приміщення створюються перешкоди в належному оформленні своїх спадкових прав, як спадкоємців першої черги після смерті матері, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України та можливими спадкоємцями брата другої черги, відповідно до статті 1262 ЦК України. Згідно вимог ст.61,64 ч.І Житлового кодексу України просять визнати за ними право користування жилим приміщенням, в якому проживали та були зареєстровані їх мати та рідний брат. Вважають , що після смерті їх матері [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] має перейти до них , оскільки дана квартира повинна бути включена до складу спадщини та підлягає розподілу серед спадкоємців у встановленому порядку і це не пов»язується законом з проживанням, наявністю прописки та ведення ними спільного господарства з померлою матір»ю та рідним братом. Вважають себе спадкоємцями першої черги. Просять постановити рішення про визнання за ними право користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду 16.09.2008 року об»єднані в одне провадження зазначені вище позови, оскільки існує єдиний предмет спору - жиле приміщення - квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] по первісному позову та відповідач по другому позову - свої позовні вимоги підтримав, давши аналогічні пояснення, зазначені у позові та уточненнях до позову від 19.11.2009 року, у задоволенні позову [PERSON] до нього та Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради просить відмовити за безпідставністю. Представник відповідача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради -Цибрух Я.В. у задоволенні позовних вимог щодо двох позовів просить відмовити за їх безпідставністю. Позивачі по другому позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши об»ективні докази у справі, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення, а позов [PERSON] до задоволення не підлягає за безпідставністю позовних вимог. Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Родина [PERSON] проживала в будинку [ADDRESS], який їм належав на праві приватної власності. Цей будинок був закріплений за сім»єю прадіда позивача [PERSON] як переселенця з Польщі згідно постанови Брюховицької райради депутатів трудящих від 09 червня 1947 року.(а.с.6,7,9-12) Спірна квартира [ADDRESS] складається з 2-х житлових кімнат, житловою площею 27,56 кв.м. та кухні, з комунальними вигодами, загальною площею 47,6 кв.м. , була виділена [PERSON] , бабці позивача [PERSON], та його батькові [PERSON] у 1985 році, у зв»язку із зносом будинку [ADDRESS] , який належав їм на праві приватної власності. Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів м. Львова від серпня 1985 року № 340 у зв»язку із зносом будинку були виділені квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.77) На даний час [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], де зареєстрований та проживає з родиною з 1986 року (а.с.78-83,100). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], де прописаний з 1987 року та проживає сам (а.с.84-86,101,102) [PERSON] проживає та має квартиру [ADDRESS] на праві спільної часткової власності зі своєю родиною (а.с.87-92) З долученого до справи копії ордеру [NUMBER] від. 23.08.1985 року на квартиру [ADDRESS] вбачається , що ордер видано на ім»я [PERSON] на двох чоловік - на неї та на [PERSON], (а.с.13). [PERSON] померла [INFO], що вбачається із ксерокопії свідоцтва про смерть (а.с. 16), яка до дня смерті була прописана та постійно проживала у спірному помешканні, що стверджується довідкою ЛКП та була наймачем спірного помешкання (а.с. 14). [PERSON] помер [INFO], що вбачається із ксерокопії свідоцтва про смерть (а.с. 17), який до дня смерті був прописаний та постійно проживав у спірному помешканні, що стверджується довідкою ЛКП (а.с.15). З довідки ЛКП «Рясне-402» від 25.12.2009 року (а.с.156) вбачається, що спірне помешкання - квартира [ADDRESS] належить місцевим Радам. У квартирі зареєстрований осіб не має. З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб 27 червня 1987 року з [PERSON], якій присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] « (а.с. 18). З свідоцтва про народження позивача [PERSON], вбачається, що він народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21) З довідки ЖБК випливає, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 1984 року, за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] (а.с.132). У статті 17 ЦК УРСР зазначено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно, або переважно проживає, а місцем проживання неповнолітніх, що не досягай 15 років, або громадян, які перебувають під опікою - місце проживання їх батьків або опікунів. Стаття 21 Кодексу про шлюб та сім»ю України встановлює право кожного з подружжя на вибір місця проживання, а стаття 67 даного Кодексу формулює правило « якщо батьки не проживають разом, то від їх згоди залежить, при кому повинні проживати неповнолітні діти». Судом встановлено, що [PERSON] проживав як за місцем прописки та проживання свого батька та бабці (за спірним житлом), так і проживав і за місцем своєї прописки, разом з матір»ю. Встановлено, що батьки позивача знаходились у зареєстрованому шлюбі до смерті [PERSON]. / Із змісту основних положень Кодексу про шлюб і сім»ю України вбачається, що діти є членами сім»ї незалежно від того, чи е ці діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. З вимог ст.64 ЖК України передбачено, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей нічия згода непотрібна. Спільне проживання позивача [PERSON] за спірною адресою та ведення спільного господарства з батьком та бабцею стверджується письмовими доказами. Так, з довідки СЗШ №92 м. Львова від 22.01.08 р. №11 вбачається, що [PERSON], 1983 року народження був зарахований у перший клас у 1991 році,проживав за адресою [ADDRESS]. Закінчив школу у 1999 році.(а.с.19,199), з довідки 2006 року та акту обстеження житлових умов (а.с. 197,198) вбачається, що [PERSON] навчався у ВПУ-63 та проживав у жовтні 2001 р. за адресою [ADDRESS] спільно з батьками. Відповідно до довідки ЖЕК-307 від 1991 р.(а.с.20) вбачається, що [PERSON] станом на 1991 рік проживав за адресою спірного помешкання. З довідки військового комісара Личаківсько-Шевченківського ОРВК м. Львова від 18.01.2008 року (а.с.22,200) вбачається, що [PERSON] - призовник викликався по адресі фактичного проживання - [ADDRESS] на засідання районної призовної комісії з 2001-2004 роки. З довідки військового комісара Залізничного РВК м. Львова від 06.07.2006 року (а.с.23,201) випливає,що [PERSON] згідно облікових даних прописаний за адресою [ADDRESS], але фактично проживав у батька по [ADDRESS], де й проживає станом на липень 2006 року. З оглянутої судом медичної картки вбачається, що [PERSON] неодноразово звертався за медичною допомогою у поліклінічне відділення 3 міської лікарні з лютого 2000 року та місце проживання його у картонці зазначено - [ADDRESS] (а.с.128-130, оригінал картонки долучено до матеріалів справи) Як вбачається з довідки коледжу від 06.02.2008 року - [PERSON] є студентом 4 курсу, заочного відділення, та на час проведення екзаменаційної сесії виклик йому висилався на адресу - [ADDRESS] (а.с.135,203) З довідки від 15.02.2008 року ВПТУ № 63 вбачається, що [PERSON] отримував стипендію з 2001 -по 2005 роки.(а.с. 136,202) Доказом постійного проживання позивача з батьком і бабцею у квартирі [ADDRESS], крім зазначених вище, є долучена до справи кореспонденція - листи та листівки, які він отримував з 2002 року і отримує по даний час за спірною адресою, а саме за місцем свого проживання. Частиною 1 статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. З частини 2 статті 64 ЖК України вбачається, що до членів сім»ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, судом безспірно встановлено, що [PERSON] проживав однією сім»єю з дитинства зі своєю бабцею [PERSON] та батьком [PERSON] Разом вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, з того часу , коли позивач став отримувати стипендію, а згодом заробіток, він сплачував кошти на житло та комунальні послуги, що стверджується представленими суду квитанціями про оплату, долученими до матеріалів справи, разом вони купляли техніку ( пральну машину у 2005 році ,телевізор у 2001 році ) , що стверджується долученими письмовими доказами (а.с.24,138), в липні 2007 року ним було укладено договір на підключення комп»ютера та користування послугами комп»ютерної мережі за спірною адресою (а.с.207-209). Дані докази , представлені позивачем суду, стверджуються і показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитаними в ході судового розгляду,які суд приймає до уваги. Відповідно до вимог ст.65 ч.2 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. З представлених суду доказів [PERSON] вбачається, що він звертався до голови ЖБК про перепрописку його за спірною адресою (а.с.141) Відтак , ще при життя батько позивача [PERSON] не заперечував на проживання свого сина у спірному помешканні та на його прописку. Проживання [PERSON] у спірному помешканні не заперечувалось і Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради , що вбачається з листа в.о.голови Шевченківської райадміністрацїї Львівської міської ради від 04.04.2007 р. (а.с.217),де зазначено, що [PERSON] звертався 28.02.2007 року до адміністрації щодо укладення договору житлового найму та йому надано відповідь наступного змісту «що відповідно до ст.106 ЖК України, власник житла вправі визнати наймачем житлового приміщення будь-кого із членів сім»ї колишнього наймача, які проживають та зареєстровані в даному житловому приміщенні. Оскільки Ви проживали і проживаєте за вищевказаною адресою без реєстрації, Шевченківська районна адміністрація не вправі укладати з Вами договір житлового найму. Питання про визнання права користування даним житловим приміщенням та визнання Вас наймачем цього житлового приміщення може бути вирішене тільки в судовому порядку». Отже, враховуючи те, що позивач [PERSON] проживав з рідним батьком та бабцею (кровне споріднення) однією сім»єю до свого повноліття і після нього, тобто більше 10 років, був на їхньому утриманні будучи малолітнім, згодом вони вели спільне господарство, в квартиру вселився з дозволу квартиронаймачів, які в цей час там проживали, то і нарівні з ними , суд вважає, набув право користування жилим приміщенням - спірною квартирою [ADDRESS] , відповідно до вимог ст.ст.64,65 ЖК України. Стаття 61 ч.І ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Отже, на підставі наведеного вище позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення та за [PERSON] слід визнати право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], визнавши його наймачем даного жилого приміщення. Зобов'язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з [PERSON] договір житлового найму на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] за задоволення не підлягають за безпідставністю. Суд , відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачі [PERSON] посилаються на ті обставини, що вони є спадкоємцями майна померлої [PERSON], їх матері, та [PERSON],їх рідного брата. Однак, спадкоємцями майна померлих, зазначених вище , вони дійсно є, однак майно, а саме - квартира [ADDRESS] до складу спадкового майна не входить, оскільки жиле приміщення належить місцевим радам, а відтак , зазначені у позовні [PERSON] норми матеріального права не можуть застосовуватись до зазначених вище правовідносин. В контексті статтей 1218,1219 ЦК України до спадщини належить не будинок (квартира) чи земельна ділянка, як такі, а право власності на ці об»екти , оскільки основним елементом спадщини є право власності. Що стосується посилання позивачів [PERSON],[PERSON],[PERSON] на норми ст.64 ч.І ЖК України , то позивачі не довели суду підстав та мотивів, які би заслуговували до задоволення. Крім того судом взято до уваги і ті обставини, що у кожного з позивачів є на праві приватної чи часткової власності відповідне жиле приміщення, де вони зареєстровані та постійно проживають. Показання свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON] суд не приймає до уваги, у зв»язку із зазначеними вище обставинами.?

Outcome: approved