overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, в якій просила суд: -припинити право відповідача на 1/5 частку у квартирі №88, що розташована за адресою місто Павлоград Дніпропетровської області, вулиця Комарова, будинок №16; -визнати за нею право власності 1/5 частку спірної квартири; -стягнути з неї на користь відповідача суму у розмірі 15000 гривень в рахунок компенсації вартості частки. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 16 лютого 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем та прописала його у квартирі. У 2002 році квартира була приватизована. Відповідачу згідно свідоцтва про правд власності на житло належить 1/5 частина квартири. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, а тому останній виїхав з квартири. Спільне володіння квартирою є неможливим, а тому вона просить припинити право власності відповідача на квартиру. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, надавши пояснення які відповідають змісту позовної заяви. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Враховуючи думку позивача та його ' представника, про можливість розгляду справи на підставі наявних доказів по справі у відсутності відповідача, суд на підставі ст.225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Треті особи в судове засідання не зявились, що не перешкоджало розгляду справи. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки: Відповідно до ч.І ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сімї. Враховуючи наведене положення законодавства України, суд вважає за можливе припинити право власності відповідача на незначну частку у спільному майні, а саме право 1/5 частки на квартиру №88, що розташована за адресою місто Павлоград Дніпропетровської області, вулиця Комарова, будинок №16, так як таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам їх сімей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. В судовому засіданні позивачка змінила свої позовні вимоги та обґрунтувала свої вимоги наступним. 16 лютого 2008 року в виконкомі Олександрівської сільської Ради Комінтернівського району Одеської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №13. Від шлюбних відносин мають неповнолітню доньку Анастасію, [INFO]. В даний час донька проживає разом із нею. Рішенням Комінтернівського районного суду від 14 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. \~ \~ \~ \~ Позивачка зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає, тому вона просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача. В судовому засіданні відповідач позов визнав та пояснив, що в теперішній час працює у відкритому акціонерному товаристві «Завод Елеваторного обладнання» м.Одеси та отримує заробітну плату в розмірі 2000 гривень щомісячно, тому може сплачувати аліменти у розмірі 1\\4 частини на утримання доньки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Доказів того, що відповідач будь-яким чином матеріально утримує неповнолітню доньку суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбних відносин вони мають неповнолітню дитину - доньку Анастасію, [INFO]. Згідно зі свідоцтвом про народження батьком неповнолітньої доньки Анастасії, [INFO] є відповідач [PERSON]. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ст. 181 СК України аліменти на неповнолітню дитину з їх батьків стягуються в долі від їх доходів та (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ст. 183 ч.2 СК України, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] 1/4 частину всіх видів його доходів на користь позивачки для утримання неповнолітньої доньки Анастасії, [INFO]. На підставі ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області та просить суд визнати за ним право власності на майно, що складається з вкладів, які знаходяться у філії Комінтернівського відділення №3163 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках №14752, №14753, №9155102716, №91551010798, №0571263, №0571264 в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] померлої 09.05.2009 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставах, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з'явився, причину неявки суд не повідомив, але надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення у порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, згідно з якою у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, наслідки якого розяснені сторонам. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 28.05.2009 року померла дружина позивача - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено відповідний актовий запис №15, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №190281 від 28.05.2009 року. На день смерті спадкодавця, залишилось майно, що складається з вкладів, які знаходяться у філії Комінтернівського відділення №3163 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках №14752, №14753, №9155102716, №91551010798, №0571263, №0571264, про які позивачу стало відомо нещодавно. Згідно свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯМ №004831 видане 26.03.1960 року Лісогорським РАГС м. Лісогорськ - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис №10. Після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняв позивач, що підтверджується довідкою виконкому [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області №122 від 25.01.2010 року, згідно якої [PERSON] до моменту смерті дружини, постійно мешкали разом та вели спільне господарство. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, позивач, як чоловік померлої має в першу чергу право на спадкування її майна за законом. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. За таких обставин суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вклади в порядку спадкування за законом після померлої 28.05.2009 року [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 2007року по 31 травня 2010 року у сумі 4641,60грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

30 липня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 30 липня 2010року у розмірі 3790,58грн., нараховувати і виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратилй працездатність, щомісячно, починаючи з 01.08.2010року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою 14 липня 2010 року. В судовому засіданні в обгрунтування своїх вимог представник заявника [PERSON] послався на наступне. 06 жовтня 1975 року його батько [PERSON] купив за договором купівлі-продажу будинок [ADDRESS] У вказаному договорі при написанні його по-батькові допущено помилку вказано «[PERSON]» в той час, як правильно має бути «[PERSON]» . 03 жовтня 2005 року [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заявниці [PERSON] [INFO] року - [PERSON] помер. При оформленні права власності на житловий будинок було виявлено розбіжності в написанні по-батькові в договорі купівлі-продажу та в інших документах, у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. Представник Комінтернівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, однак надав до суду заяву, в якій порушує клопотання про розгляд справи щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. На підставі договору купівлі-продажу будинку від 06 жовтня 1975 року, яке посвідчено секретарем Свердловської сільської ради Комінтернівського району, зареєстрований в книзі для записів нотаріальних дій за № 59 , житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] у якому допущено помилку і по-батькові вказано «[PERSON]» в той час, як правильно має бути «[PERSON]» . В паспорті громадянина України його по-батькові було вказано « [PERSON] ». На підставі довідки Свердловської сільської Ради №218 від 13 травня 2010 року, житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] значиться в погосподарській книзі №39 особовий рахунок № [NUMBER] , що належить померлому [PERSON] . Згідно довідки Свердловської сільської Ради №220 від 13 травня 2010 року, [PERSON] постійно проживав до дня своєї смерті у будинку [ADDRESS] . Згідно зі ст. 256 п.6 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом - народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При таких обставинах суд вважає, що від встановлення факту належності правовстанавлюючого документу заявнику залежить виникнення, зміна або припинення її майнових прав. На підставі п.6 ст.256, 258 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні в обґрунтування заявлених вимог представник заявника [PERSON] послався на наступне. [INFO] померла його дружина - [PERSON] . Після смерті дружини відкрилась спадщина на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] [PERSON] , як чоловік померлої, має право на спадщину за законом в першу чергу. Для переоформлення спадщини він звернувся в Комінтернівську районну державну нотаріальну контору, однак йому було в цьому відмовлено з тих підстав, що в свідоцтві про реєстрацію шлюбу, яке викладено російською мовою, його прізвище, ім`я та по-батькові вказано « [PERSON] », в той час, як в паспорті громадянина України, його по-батькові російською мовою вказано «[PERSON]», а українською «[PERSON]», у зв`язку з чим йому рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. Представник зацікавленої особи - Петрівська сільська Рада в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутністю. Заслухавши пояснення представника заявника та вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно зі ст. 256 ч.2 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [INFO] померла дружина заявника - [PERSON] . Після смерті дружини відкрилась спадщина на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] В свідоцтві про реєстрацію шлюбу, яке викладено російською мовою, його прізвище та ім`я, по батькові вказано « [PERSON] », а правильно має бути російською мовою «[PERSON]», а українською «[PERSON]». В свідоцтві про реєстрацію шлюбу, яке зареєстроване 19 вересня 1948 році у виконкомі Анастасіївської сільської ради А.Іванівського району Одеської області, яке викладено російською мовою, при написанні по- батькові була допущена помилка « [PERSON] », в той час, як правильно має бути «[PERSON]», а українською мовою - «[PERSON]», тобто так, як в паспорті громадянина України та в інших документах. За таких обставин суд вважає, що від встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявника залежить виникнення, зміна або припинення його майнових прав. На підставі ч.2 ст.256, 258 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Заявниця [PERSON] 16 липня 2010 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог представник заявниці [PERSON] послався на наступне. 14листопада 2000 року [PERSON] у відділі земельних ресурсів Комінтернівської районної держадміністрації одержала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Згідно державного акту [PERSON] належить земельна ділянка розміром 4.78 га, яка розташована на території Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Заявниця зазначає, що в Державному акті серії [NUMBER] при написанні її по-батькові зроблена помилка, вказано « [PERSON] », в той час як правильно « [PERSON] », у зв`язку з чим в даний час вона не може розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Зацікавлена особа - Красносільська сільська рада Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, хоча про день, місце та час повідомлена своєчасно. Вислухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрованого 14 листопада 2000 року в книзі записів державних актів на право власності на землю за [NUMBER], в якому вказано по-батькові «[PERSON]». В даному державному акті допущена помилка та невірно вказано її по- батькові « [PERSON] », а правильно має бути «[PERSON]», як вказано у паспорті громадянина України. Згідно зі ст. 256 ч.2 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При таких обставинах суд вважає, що від встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявниці залежить виникнення, зміна або припинення її майнових прав. На підставі ч.2 ст.256, 258 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що з 05.11.1999 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб відділом РАГС Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 694. Від зазначеного шлюбу вони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], 16.07.2002р.н. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як у них немає взаємопорозуміння, в зв»язку з чим постійно виникали сварки, неодноразові намагання налагодити подружні стосунки ні до чого не призвели. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя неможливе. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, посилаючись, на доводи наведені у позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні, просила розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, в порядку ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд визнає, що відповідач не зявився до суду без поважних причин. Позивачка в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи в порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05.11.1999року РАГС Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 694. Від зазначеного шлюбу вони - мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], 16.07.2002р.н. Встановлено, що подружжя припинило шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, кожен живе власним життям. Враховуючи вищевикладене, суд вважає; що збереження сімї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю, розірвати шлюб між сторонами. На підставі ст.ст. 104, 105,110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 року по 01.01.2008року у сумі 2733,30грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення; яким визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області неправомірною, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007року по 31 грудня 2007року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008року, з 01 січня 2009року по 31 грудня 2009року, з 01 січня 2010року по 31 липня 2010року у сумі 3791,34грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачка вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial