Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

В січні 2010 року військовий прокурор Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі Національної академії Державної прикордонної служби ім. Б. Хмельницького звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про спонукання до звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Хмельницької районної ради від 01 квітня 1994 року № 29 для потреб оборони Хмельницькому інституту прикордонних військ України було виділено земельну ділянку площею 377,8 га. В 1994 році ректор академії дозволив використовувати для городництва працівникам академії земельну ділянку площею 9 га, в тому числі і відповідачам 0,08га. Відповідачі користуються вказаною земельною ділянкою без правових підстав та відмовляються її звільнити в добровільному порядку, що перешкоджає її цільовому використанню Національною академією Державної прикордонної служби України. В судовому засіданні військовий прокурор та представник Національної академії Державної прикордонної служби України наполягають на задоволені заявлених позовних вимог. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст.74,76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили. Тому відповідно до вимог ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 700 від 14.12.1992 року «Про створення Інституту прикордонних військ України» на базі Хмельницького вищого артилерійського командного училища імені маршала артилерії [PERSON] було постановлено створити Інститут прикордонних військ України. З цією метою міністерство оборони було зобов»язано до кінця 1992 року забезпечити передачу інститутові військового містечка ліквідованого училища з відповідним військовим майном. Згідно комісійного акту прийому - передачі казармово - житлового фонду, комунальних споруд, обладнання та квартирного майна від 29.11.1992 року міністерством оборони Державному комітету у справах охорони державного кордону була передана земельна ділянка площею 446.7 га, яка включала в себе землі вищого артилерійського командного училища імені маршала артилерії [PERSON] на польовому навчальному центрі у Хмельницькому районі та землі в м. Хмельницькому. Крім цього, рішенням сесії Хмельницької районної ради від 01.04.1994 року №29 затверджено матеріали інвентаризації земель інституту прикордонних військ України площею 377,8 га, що знаходяться на польовому навчальному центрі інституту, та 15.04.1994 року видано Державний акт на право постійного користування землею для потреб оборони. Даний державний акт зареєстровано в Книзі обліку державних актів на право постійного користування землею за №00016. За матеріалами перевірки проведеною військовою прокуратурою Хмельницького гарнізону встановлено, що в звязку із скрутним матеріальним становищем, за усним дозволом ректора інституту, військовослужбовцям та працівникам інституту було виділено тимчасово 9 га землі під городництво на території Польового навчального центру Національної академії Державної прикордонної служби України, з них відповідачам - 0,08 га. Враховуючи, що вказане рішення ректора не базувалось на вимогах Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року) відповідачі ніяких документів на право власності або на право користування земельною ділянкою не отримували. Згідно ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі ( на місцевості ), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється. Згідно ч. 1,3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З огляду на викладене, позовні вимоги військового прокурора заявлені в інтересах держави в особі Національної академії Державної прикордонної служби України є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved