Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

В серпні 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області щодо не донарахування та невиплати щомісячної соціальної допомоги як Дитині війни за 2009 рік. Посилався на те, що він народився 1942 року і відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року є дитиною війни. Згідно ст. 6 даного Закону з 01 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, однак така допомога не виплачувалась. Відповідно до п.2.1 Постанови управління Пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України…» від 30 квітня 2002 року №8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, виплата надбавки до пенсії у вигляді щомісячної соціальної допомоги мала здійснюватися відповідачем. В порядку досудового врегулювання спору він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області, проте йому було відмовлено дорахувати недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу та забезпечити її виплати у повному обсязі, за період 2009 року. Вважає, що дії по ненарахуванню та невиплаті допомоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки рішенням Конституційного Суду України по справі № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення, що призупинили дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" були визнані неконституційними та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. В зв'язку з цим відповідач був зобов'язаний здійснити нарахування та виплату належної йому допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Відповідно до ст. 3 ч.2 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому вважає дії відповідача по не здійсненню перерахунку та виплаті йому соціальної державної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком такими, що суперечать Конституції та законам України. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просить визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області нарахувати недораховану щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни, та забезпечити її виплату у повному обсязі за 2009 рік і виплачувати в подальшому, стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що у відповідності до пункту 41 розділу ІІ Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України стаття 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була викладена в такій редакції: дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни (тобто 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). З 01.01.2008 р. підвищення дітям війни складає 47,00 грн. (470,00 х 10 % = 47,00), з 01.04.2008 р. 48,10 грн. Зазначене підвищення виплачується позивачу з 1 січня 2008 року. В звязку з тим, що положення пункту 41 розділу ІІ вищевказаного Закону втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду № 10 рп/2008 (v010р710-08) від 22.05.2008р., обчислення та виплата вищезазначеного підвищення до пенсії дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань) виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 р. в наступних розмірах: з 22 травня 48,10 грн.; з 1 липня 48,20 грн. та з 1 жовтня 49,80 грн., а тому розрахунок суми невиплаченої державної допомоги позивача є не правомірним. Таким чином у 2009 році ними відповідно до норм чинного законодавства правомірно здійснювалось нарахування та виплата підвищення до пенсії позивачу як особі, що має статус дитини війни, згідно вимог діючого законодавства і не порушило його законних прав та інтересів. В зв′язку з тим, що на Міністерство юстиції України відповідно до Указу Президента України № 1396/97 від 30.12.1997 Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України покладено обов′язок роз'яснення чинного законодавства державним органам, підприємствам, установам і організаціям (пункт 14), Пенсійний фонд України звернувся з відповідним запитом щодо надання відповідних роз′яснень з цього питання. Своїм листом від 31.08.2007 № 21-46-561 Міністерство юстиції України надало роз′яснення в яких зазначило, що питання пов′язані з підвищенням пенсії у відповідності до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни слід вирішувати шляхом внесення змін до Закону України Про соціальний захист дітей війни. Посилання позивача на той факт, що при обчисленні йому підвищення до пенсії у відповідності до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни необхідно застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, що визначений положенням ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов′язкове державне пенсійне страхування - є безпідставним, оскільки ч.3 даної статті чітко визначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визнання розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тому даний розмір пенсії не може застосовуватись для обчислення підвищення до пенсій, що встановлюється іншими Законами. Законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007, не визначено на законодавчому рівні які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати вказаний розмір підвищення та яку застосовувати мінімальну пенсію для визначення розміру підвищення. На підставі ст.6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадовці зобов′язані діяти на підставі, в межах повноважень і способом передбаченим законодавством України. Враховуючи що ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачає, що фінансування виплат по даному закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України то в діях управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі не вбачається будь яких порушень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України "Про соціальний захист дітей війни" визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, зокрема, ст.6 передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянном України, народився 07 грудня 1942 року, що підтверджується копією паспорту (а.с. 5), до 02 вересня 1945 року йому було менше 18 років, тому відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області та отримує пенсію, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 6), ці обставини визнані сторонами в судовому засіданні, тому має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме: підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Аналогічним було рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким положення п.41 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані також неконституційними. В рішенні №26-рп/2008 від 27.11.2008 року Конституційний Суд України офіційно розтлумачив Кабінету Міністрів України, що законом про державний бюджет не можна вносити зміни до чинних законів, зупиняти їх чи скасовувати, або встановлювати інше правове регулювання правовідносин, які є предметом інших законів, адже держава не може відмовлятися від гарантованих Конституцією та визначених фінансових зобовязань по забезпеченню прав людини, скасовувати їх чи обмежувати. Рішенням КСУ від 14.12.2000 зазначено, що рішення КСУ мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Таким чином, зазначені вище рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, вони мають також преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. У відповідності до ч.2 ст.150 Конституції України, обовязок виконання рішення КСУ є вимогою Конституції України. Згідно ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач повинен був діяти відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та виплачувати позивачу соціальну допомогу як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, що ним зроблено не було. Саме тому, слід зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області, на який покладена функція з призначення, нарахування та виплати пенсії, здійснити розрахунок та виплатити позивачу [PERSON] за період з 01 січня по 31 грудня 2009 року державну соціальну допомогу як дитині війни у відповідності до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року у розмірі 20% мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" дія ст.6 зазначеного Закону не зупинялась, тому повинна була нараховуватись та виплачуватись державна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а фактично за цей період нараховувалась та виплачувалась така допомога тільки в розмірі 10% в сумі 49 грн. 80 коп. в місяць. Крім того, іншими нормами законодавства, крім цієї, не встановлено мінімальної пенсії за віком, і положення даної статті не є перешкодою для застосування розміру мінімальної пенсії за віком до обрахування цієї доплати. Достатніх підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу у передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" розмірі суд не вбачає. Таким чином, суд вважає, що дії відповідача не ґрунтуються на законі, суперечать вимогам Конституції України та порушують право позивача [PERSON] на пенсійне забезпечення, а тому необхідно відновити ці його порушені права, задовольнивши позовні вимоги в цій частині, а саме належить визнати відмову щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни неправомірною та зобовязати здійснити розрахунок недоплачених сум та виплатити у відповідності до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року державну соціальну допомогу за 2009 рік у розмірі 20% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року. Суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача надалі нараховувати державну соціальну допомогу позивачу як дитині війни у відповідності до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і в їх задоволенні належить відмовити, оскільки суд не вправі зобов'язувати відповідача вчиняти якісь певні дії на майбутнє. У відповідності до п.34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» від 21.09.1993 року органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати державного мита, а тому вимога позивача про стягнення судових витрат з відповідача не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial