Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення режиму окремого проживання, посилаючись на те, що 14.04.1994 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від якого у них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що дитина проживає разом з ним, виховується ним і перебуває на його утриманні, дружина в у вихованні сина участі не приймає, в його присутності вживає спиртні напої. Причиною його бажання розірвати шлюб є те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, на протязі 2-х останніх років сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, у них діаметрально протилежні погляди на життя, між ними постійно виникають сварки, ініціатором яких є відповідачка, і свідком яких є їхній син, що впливає на його психічний стан, крім цього зазначає, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, проживає в різних місцях з іншими чоловіками, а інколи приводить їх додому, що також стає причиною важких психологічних конфліктів. Зазначає, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, і на його думку сенсу подальшого підтримування сімейних відносин не має. Також вказує, що відповідач [PERSON] зареєстрована та іноді проживає спільно з ним та сином в квартирі [ADDRESS], що належить на праві спільної сумісної власності йому, його матері та його сину [PERSON] Але займаючи іноді вказане житло, відповідачка дозволяє вживати спиртні напої в присутності дитини, приводить до квартири коханців та вчиняє інші антиморальні вчинки. Просить суд, розірвати шлюб між ними та встановити після розірвання шлюбу режим окремого проживання. В судове засідання позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, від нього до суду надійшла заява, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував про винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 14 квітня 1994 року було укладено шлюб, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №463 (а.с.9,17). Від шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.10). Суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки подальше існування шлюбу суперечить інтересам позивача, основними причинами розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, на протязі 2-х останніх років сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичною припинення між ними шлюбних відносин, у них діаметрально протилежні погляди на життя, між ними постійно виникають сварки, ініціатором яких є відповідачка, і свідком яких є їхній син, що впливає на його психічний стан, та те, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, між ними втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Щодо позовних вимог про встановлення режиму окремого проживання сторін, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності від 10 квітня 2007 року кв.№1 в будинку №32 по вул.Миколаївській в м.Чернівці належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. /а.с.11-12/ Згідно копії паспорта громадянина України місце проживання відповідачки [PERSON] зареєстроване за адресою [INFO] /а.с.6-8/. Відповідно до вимог ч.1 ст.119 СК України, за заявою подружжя або одного із них, суд може ухвалити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у випадку неможливості або небажання дружини(або чоловіка) проживати разом. Згідно з п.12 роз'яснень Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; за відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для тою, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку проте, що підстав для встановлення окремого режиму проживання сторін немає, оскільки наведенні позивачем докази, щодо необхідності встановлення судом режиму окремою проживання в зв'язку з аморальною поведінкою його дружини, зокрема постійним розпиванням спиртних напоїв, проживання з іншими чоловіками, які с її коханцями, не підтверджуються жодними доказами, а тому враховуючи зазначені вище вимоги закону, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення окремого режиму проживання не підлягають задоволенню. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн.

Outcome: partial