Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] із позовом до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 19.09.2008р. в розмірі 1668, 57 грн., відшкодування завданих збитків у розмірі 8889, 36грн. та стягнення інфляційних втрат в розмірі 1522, 49 грн. і трьох процентів річних в сумі 472, 85 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 19 вересня 2008р. між позивачем та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір №329 добровільного страхування транспортного засобу автомобіля [NUMBER] (далі договір страхування). Вигодонабувачем за договором страхування є ВАТ КБ «Надра», з яким позивач уклав кредитний договір від 22.09.2008р. про отримання кредиту на суму 41680грн. на придбання автотранспортного засобу. У ніч з першого на друге лютого 2009р. стався страховий випадок, оскільки застрахований транспортний засіб був викрадений невстановленою особою. Всі необхідні документи, для виплати страхового відшкодування, позивач надав відповідачу, однак останній, в порушення п.2.11.4 договору страхування, не провів виплати страхового відшкодування. Тому, позивач на підставі договору страхування та ст.20 Закону України «Про страхування» просить присудити пеню за період з 28.02.2009р. по 31.05.2010р. в сумі 1668, 57 грн. Крім того, посилаючись, що оскільки застрахований автомобіль був придбаний у кредит, то відповідач був зобовязаний перерахувати страхову виплату вигодонабувачу в рахунок погашення заборгованості позивача по тілу кредиту. Однак у звязку із тим, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування більше ніж на рік, то весь цей час [PERSON] сплачував платежі по кредиту та відсотки за користування кредитними коштами. Сплачені банку відсотки за вказаний період позивач вважає збитком, розмір якого становить 8889, 36 грн. Просить позивач також на підставі ст.625 ЦК України присудити за прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 1522, 49грн. та три проценти річних 472, 85 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Дав суду пояснення відповідно до обґрунтувань позову. При цьому пояснював, що [PERSON] при настанні страхового випадку вчинив усі необхідні дії та подав документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, що встановлено рішенням Рівненського міського суду. Відповідач не провів виплату страхового відшкодування у встановлений в договорі страхування строк і не прийняв рішення про відмову у виплаті. Пеня розрахована із суми, яка належала до сплати позивачу, який продовжував погашення кредиту і щомісячно наростала. Датою початку прострочення є 28 лютого 2009р. і кінцевий строк 31 травня 2010р. (до дня перерахування страхового відшкодування позивачу). Представник позивача [PERSON] повністю підтримував додані до позову письмові розрахунки розміру пені, завданих збитків, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, а подав заперечення на позов. Суть заперечень ВАТ НАСК «Оранта» проти позову [PERSON] полягає в тому, що немає підстав для стягнення відшкодування збитків в сумі 8889, 36 грн., оскільки договором не передбачено відшкодування збитків. Сплата процентів за договором кредиту не є збитками позивача, оскільки він користувався послугами банку через власну потребу в грошах і усвідомлював обовязок повертати кредит із сплатою процентів. Договором страхування чи договором кредиту не передбачено положень про погашення наданого [PERSON] кредиту за рахунок страхового відшкодування. Щодо заперечень проти стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, то відповідач зазначає, що сума страхового відшкодування не є грошовим зобовязанням в розумінні ст.625 ЦК України. Договором страхування між сторонами передбачена сплата лише пені, тому немає законних підстав для задоволення вимог про покладення на ВАТ НАСК «Оранта» іншої відповідальності. Відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 992 ч.1 ЦК визначено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 2.9.4.3 договору страхування встановлено, що страховик зобовязаний після складання страхового акту, провести виплату страхового відшкодування в терміни, встановлені п.2.11.4 та п. 2.11.5 договору страхування. При несвоєчасній виплаті страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожний день затримки у розмірі облікової ставки НБУ від суми страхової виплати, належної до сплати. З копії рішення Рівненського міського суду від 04.03.2010р. в справі за позовом [PERSON] до ВАТ НАСК «Оранта» (з участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ВАТ КБ «Надра») вбачається, що на виконання умов договору страхування, страхувальником у визначені строки було надано страховику всі, передбачені договором, необхідні документи для підтвердження страхового випадку. Однак, страховиком в порушення умов договору страхування не проведено у встановлений строк виплату страхового відшкодування або мало бути прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. [PERSON] було присуджено з ВАТ НАСК «Оранта» 14771, 12 грн. страхового відшкодування (у розмірі сплачених на користь ВАТ КБ «Надра» кредитних платежів за договором «Автопакет» від 22.09.2008р.). Тому, є підстави для висновку, що відповідач допустив прострочення виплати страхового відшкодування за період з 28 лютого 2009р. (п.2.9.4.3, п.2.11.4 договору страхування з урахуванням граничних строків прийняття страхувальником рішення про виплату) по 31 травня 2010р. (до дня перерахування позивачу страхового відшкодування згідно заяви на видачу готівки від 01.06.2010р.). Сума належного позивачу страхового відшкодування на день початку прострочення становить 8927, 53 грн. (як різниця між сумою страхового відшкодування 48453грн. та сумою непогашеного перед вигодонабувачем кредиту в розмірі 39525, 47грн. згідно графіку погашення заборгованості по кредиту). Далі, сума простроченої заборгованості зростає щомісячно у звязку із здійсненням позивачем платежів у користь вигодонабувача, згідно графіку погашення кредиту по 31.05.2010р. Облікова ставка НБУ в спірний період була такою: з 16.02.2009р. 12%, з 15.06.2009р. 11%, з 12.08.2009р. по 07.06.2010р. 10, 25%. Представником позивача [PERSON] приведено письмовий розрахунок розміру пені, цей розрахунок перевірений судом, відповідає обставинам справи і тому суд визнає доведеним розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача 1668, 57 грн. У своїх заперечення відповідач не спростовує правильності визначення розміру пені стороною позивача. Суд вважає неспроможними доводи відповідача, що між сторонами виникло не грошове зобовязання, оскільки згідно п.2.5.1 договору страхування страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов цього договору зобовязаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Із змісту договору страхування не вбачається, що сплата страховиком пені за несвоєчасність проведення страхового відшкодування виключає відповідальність страховика за порушення грошового зобовязання. На думку суду, за договором страхування між сторонами неустойка у виді пені не поглинає відповідальності, встановленої ч.2 ст.625 ЦК, де визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторони в договорі страхування не встановлювали іншого розміру процентів, які мають бути сплачені у разі прострочення виконання грошового зобовязання. Тому, суд вбачає правові та фактичні підстави для присудження з відповідача в користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої ВАТ НАСК «Оранта» у його користь суми страхового відшкодування. Початок прострочення той же 28.02.2009р. по 31.03.2010р. (дату заявлену позивачем у межах періоду фактичного прострочення, де індекс інфляції був більше 100%, за винятком липня і серпня 2009р.). Сума належного позивачу страхового відшкодування на день початку прострочення становить 8927, 53 грн. (як різниця між сумою страхового відшкодування 48453грн. та сумою непогашеного перед вигодонабувачем кредиту в розмірі 39525, 47грн. згідно графіку погашення заборгованості по кредиту). Сума простроченої заборгованості зростає щомісячно у звязку із здійсненням позивачем платежів у користь вигодонабувача, згідно графіку погашення кредиту по 31.03.2010р., що підтверджуються копіями квитанцій про проведення платежів. Індекс інфляції в спірний період 2009р. становив: лютий 101, 5%, березень 101, 4%, квітень 100, 9%, травень 100, 5%, червень 101, 1%, липень 99, 9%, серпень 99,8%, вересень - 100, 8%, жовтень 100, 9%, листопад 101, 1%, грудень 100, 9%; у 2010р.: січень 101, 8%, лютий 101, 9%, березень 100, 9%. Детальний письмовий розрахунок інфляційних втрат, приведений представником позивача, перевірений судом і є правильним. Тому, суд вважає доведеними інфляційні втрати позивача у звязку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, в розмірі 1522, 49 грн. За період з 28 лютого 2009р. по 31 травня 2010р. є підстави для присудження трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобовязання, що станом на 28.02.2009р. становила 8927, 53 грн. та зростала щомісячно у звязку із здійсненням позивачем платежів у користь вигодонабувача, згідно графіку погашення кредиту по 31.05.2010р., що підтверджуються копіями квитанцій про проведення платежів. Детальний письмовий розрахунок трьох процентів річних приведений представником позивача, перевірений судом і є правильним. Тому, суд визнає доведеними позовні вимоги в частині стягнення 472, 85 грн. як трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобовязання. Щодо позовних вимог в частині стягнення із відповідача 8889, 36 грн. збитків, завданих несвоєчасною сплатою страхового відшкодування, які визначені позивачем як сплачені відсотки за користування кредитом за період із 17 березня 2009р. по 17 травня 2010р., то суд визнає обґрунтованим заперечення відповідача про те, що договір страхування не передбачає відшкодування збитків. Крім того, із п.3 кредитного договору «Автопакет» від 22.09.2008р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON], вбачається, що виконання зобовязань за цим договором забезпечувалося заставою автомобіля та порукою [PERSON] Сплата позивачем відсотків за користування кредитним коштами за своїм характером не підпадає під поняття збитків, визначених нормою ч.2 ст.22 ЦК, оскільки не належить ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди, у розумінні вказаної норми закону. Тому, позов у цій частині задоволенню не підлягає. Судові витрати слід присудити в користь позивача розмірі 34, 80грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial