Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році та особою, яка віднесена до ІІ категорії. Статтею 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році ІІ категорії виплата щорічна допомоги на оздоровлення здійснюється в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводив вказані виплати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.. На його вимогу здійснити перерахунок, відповідач відмовився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, аніж урядові документи. Недовиплачена сума за період з 2005 по 2009 р.р., згідно його розрахунку, становить 10948,30 гривень, яку просить стягнути в судовому порядку. Просить поновити термін звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоотриману суму. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, також просить поновити строк звернення до суду. Відповідач просив справу розглянути у відсутність його представника. В запереченні на позов позовні вимоги не визнає і посилається на те, що ним визнається статус позивача, як постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії (учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), факт виплати позивачу 26,70 грн. за 2005 рік та по 100,0 грн. за 2006р. -2009 роки підтверджено довідкою. Вказує, що статтею 7 Бюджетного кодексу України основним принципом бюджетної системи визначено збалансованість. Виходячи з цього принципу, всі витрати бюджету на відповідний рік затверджуються із можливостей його доходної частини. Тому Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей державного бюджету, були прийняті постанови від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких управління і здійснювало виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення. Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову в позові з означених підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до абзацу 4 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення ІІ категорії (учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році) виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Суд вважає, що оскільки положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильсь-кої катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення гро-мадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорно-бильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону. При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений змен-шувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомо-ги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зрос-тання мінімальної заробітної плати. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановле-ного Законам, є недопустимим. Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину неви-конання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Посилання представника відповідача в своїх письмових запереченнях на постанову Кабі-нету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. не заслуговують на увагу. Так, відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самов-рядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Ч. 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесен-ня змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катаст-рофи", оскільки цим Законом (ст. 48) встановлено розмір щорічної допомоги як величину крат-ну відносно розміру мінімальної заробітної плати, а цією постановою Кабінету Міністрів Укра-їни встановлені конкретні розмірі такої допомоги в твердій грошовій сумі (100 грн.), значно меншій ніж визначено Законом ( 5 мінімальних заробітних плат на момент виплати). Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачується гро-мадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 ро-ку зі змінами було зупинено на 2006 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шо-стого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соці-альний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У відповідно-сті до ст.109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами Кабінету Міністрів України у 2006 році надано право встановлювати розміри соціаль-них виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мініма-льної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Рішенням ст.ст. 77, 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року Конституційним Судом України не визнавались такими, що не відповідають Конституції (тобто неконституційними) і рішення з цього приводу не приймалося. При таких обставинах, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами, який був чинним в 2006 році і має вищу юридичну силу в просторі і часі, ніж положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було зупинено дію норм права, які регу-люють спірні правовідносини, і надано право Кабінету Міністрів України у 2006 році встанов-лювати розміри соціальних виплат в абсолютних сумах, щорічна грошова допомога на оздоров-лення за 2006 рік була виплачена позивачу у відповідності до чинного законодавства, тому в цей частині позивачу слід відмовити. У відповідності п. 30 ст. 71 до Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами зупинено на 2007 рік дію абзаців другого, третього, четвер-того, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катас-трофи". Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення статті п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Виплата зазначеної одноразової допомоги позивачу у 2007 році в сумі 100,0 грн. була здійснена в листопаді 2007 року, тобто після набрання чинності рішення Конституційного Су-ду України. Тому за 2007 рік вказана допомога позивачу повинна була бути виплаченою в роз-мірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент проведення виплати. Враховуючи, що Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 5 жов-тня 2006 року за № 231-V статтю 71 було доповнено тим, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, та

Outcome: partial