Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він з 12.03.1981 року є штатним працівником відповідача, працює на посаді режисера. Починаючи з 2000 року і по цей час відповідач не сплачує йому заробітну плату у повному обсязі. Специфіка його роботи така, що відповідач періодично не надає йому роботу і відбувається простій з його вини. Можливі ситуації, коли він працює півроку, а інші півроку роботи не має. Так, в 2000 році простій з вини відповідача становив 7 місяців (вересень, січень, травень, квітень, червень, липень, серпень), за цей період відповідач йому повинен сплатити за час простою 2/3 від його заробітної плати, що становить 715 грн. В 2003 році простій склав три місяці (березень, серпень, жовтень) і сума, яку має сплатити йому відповідач, становить 600 грн. В 2004 році простій складав 5 місяців ( квітень, серпень, жовтень, листопад, грудень), сума 1 866 грн. В 2005 році простій був 3 місяці (січень, березень, грудень), сума 1280 грн. В 2006 році простій був 7 місяців (січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, листопад), сума 3 360 грн. В доповненнях до позовної заяви зазначив, що ще були простої в грудні 2006 року, сума становить 480 грн. В 2007 році простій був сім місяців (січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень), сума 3360 грн. У 2008 році простій склав сім місяців (червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень), сума 3850 грн. У 2009 році простій склав 12 місяців, сума становить 6600 грн. В 2010 році простій склав 5 місяців (січень, лютий, березень, квітень, травень), сума 2750 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за вказані періоди простою, з розрахунку 2/3 від заробітної плати, становить в загальному 24 860 грн. Крім цього, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 700 грн., обгрунтовуючи це тим, що в результаті недоотримання заробітної плати, він не міг вести нормальний спосіб життя, нормально харчуватися та вдягатися, це негативно вплинуло на його стосунки з оточуючими, рідними та підірвало його віру у справедливість. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з доповненнями, просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що в указані ним як простій місяці та роки він приходив до відповідача на роботу, робочий час у відповідача з 10.00 до 17.00, ходив по коридорах, спілкувався з колегами, ніяку роботу у відповідача в ці періоди він не виконував, так як останній йому не надавав роботи. Не заперечував, що в приміщенні відповідача знаходиться Державна телерадіокомпанія "Культура", на якій він працює за трудовою угодою з 2004 року. Зазначив, що роботу даної телерадіокомпанії він виконував у вихідні та ввечері. Не заперечував того, що в 2009 році, в період, не зазначений ним в позові, був невеликий простій, за який він отримав кошти. Представники відповідача позовні вимоги та доповнення до них не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що позивач в указані ним місяці, роки на роботі не був присутній, не табелювався, про свідчать надані до справи табелі. За вказаний період у них на підприємстві не було простою, не були запроваджені на їх підприємстві зміни в організації виробництва та умов праці. З 2000 року мав місце простій один раз, що було належно оформлено, це було в 2009 році (час не вказаний позивачем), за який всім працівникам, в тому числі і позивачу, було виплачено 2/3 від їх заробітної плати. Позивач весь вказаний ним період працював в Державній телерадіокомпанії "Культура", отримував там заробітну плату. Просили врахувати те, що джерелами їх фінансування є виготовлення фільмів, що здійснюється тільки при наявності замовлень та фінансування їх цими замовниками, інших джерел вони не мають. Підставою для нарахування заробітної плати, її виплати є знаходження працівника на роботі, його табелювання. Робочими місцями режисерів є кімната для них, де вони можуть писати сценарії, та монтажні. Просили врахувати те, що на їх підприємстві встановлений робочий час з 9.00 до 18.00 годин, а позивач називає інший час, що також є доказом того, що на роботу до них в указані періоди він не ходив. Вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що з 12.03.1981 року позивач працював у відповідача на посаді режисера. З наданих стороною відповідача документів встановлено, що в указані позивачем періоди у відповідача не було простою, не були запроваджені на їх підприємстві зміни в організації виробництва та умов праці. Це підтверджено і листом Державного комітету телебачення та радіомовлення України від 19.01.2010 року (а.с.226, т.1). Не було надано позивачем жодного доказу стосовно того, що в указані ним періоди він виконував будь-яку роботу у відповідача, чи взагалі, що він знаходився на роботі у відповідача. Навпаки, в суді доведено, що в указані періоди позивач працював на посаді головного режисера в Державній телерадіокомпанії "Культура", отримував там заробітну плату. Підтвердженями цього є листи Державної телерадіокомпанії "Культура" (а.с.171, 217-224 т.1, а.с.7 т.2), копії трудових угод, що додані до справи. Враховується і лист з ДП "Укркінохроніка" від 18.11.2009 року (а.с.187 т.1), в якому зазначено, що позивач працював у них по договорам підряду по двох кінофільмах з 2004 по 2006 рік та отримав грошову винагороду в повному обсязі. Дані факти свідчать про те, що позивач в указані ним періоди працював (ходив на роботу, виконував роботу) не у відповідача, а в інших компаніях, за що отримував заробітну плату, винагороди. Судом приймаються до уваги пояснення сторони відповідача щодо джерел їх фінансування, дані пояснення позивач в суді нічим не спростував. Враховується і те, що позивачу і в останньому судовому засіданні, пропонувалося назвати чи надати докази того що він в указані ним періоди знаходився на роботі у відповідача, на що останній зазначив, що доказами є його пояснення, інших доказів немає. Суду не було надано і жодного доказу того, що позивач звертався до відповідача з приводу оформлення простою у зв"язку з відсутністю роботи. Таким чином, в суді встановлено та доведено, що у відповідача в указані позивачем періоди не було простою, не були запроваджені на їх підприємстві зміни в організації виробництва та умов праці, як передбачено ст.ст. 32, 34 КЗпП України; позивач в указані періоди не був присутній на роботі у відповідача, а виконував іншу роботу в інших компаніях, де офіційно був оформлений (по трудовому договору, договорам підряду) та де отримував заробітну плату, винагороди. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. По даній справі було встановлено та підтверджено позивачем, що останній в указані ним періоди ніяку роботу у відповідача не виконував. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed