Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

Представник відповідача Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] щодо позову заперечень, додаткових заяв не надав, просив про розгляд справи у його відсутності. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України на імя [PERSON] [INFO]; копія паспорту громадянина України на імя [PERSON] [INFO]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померлого 13.04.2008 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померлої 22.04.2008 р.; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], які побралися 20.04.2007 р.; копія свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON], які побралися [INFO]; копія свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO]; копія технічного паспорту на житловий будинок № 16 по вул. Госпітальної в м. Рені, власниками якого вказані [PERSON] та [PERSON] ціле; копія свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння на імя [PERSON] та [PERSON]; копія довідки БТІ про належність та вартість домоволодіння; копія домової книги про прописку позивачки. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що житловий будинок садибного типу з надвірними спорудами та господарськими будівлями розташований по вул.. Госпітальної, 16 в м. Рені Одеської області, належав нині померлим прапрадіду позивачці та третьої особи по справі [PERSON] та прабабці [PERSON] (бабуся батька позивачки). Про них позивачка та третя особа це рідний брат позивачки, не мають ніякої інформації щодо дати їх народження та смерті. Зазначений житловий будинок належав їм на праві спільної власності, про що виконавчим комітетом Ренійської міської ради депутатів трудящих 01.06.1964 р. було видано про право особистої власності на домоволодіння, на якому є відмітка бюро технічної інвентаризації про те, що свідоцтво про право власності видано на підставі рішення міськвиконкому від 18.05.1950 р. за № 10. На випадок смерті прапрадід [PERSON] та прабабка [PERSON] не розпорядилися належним чином своїм майном заповіту не залишили. У зазначеному будинку постійно мешкав батько позивачки [PERSON], який з 1980 р. був зареєстрований у зазначеному будинку. За життя [PERSON] в будинку постійно здійснював поточні та капітальні ремонти, про що свідчить будинкова книга та технічний паспорт, де зазначено рік побудови деяких споруд. Разом з [PERSON] мешкала його дружина [PERSON] та їх діти, це позивачка та третя особа по справі. 13.04.2008 р. помер батько позивачки, через девять днів 22.04.2008 р. померла мати позивачки. Після смерті прапрадіда та прабабці батько позивачки у строк передбачений законодавством із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звернувся, але вважає, що він, як спадкоємець за законом прийняв спадщину, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто продовжував жити в будинку та доглядати за ним до самої своєї смерті. Тому житловий будинок став належить батькові позивачки - [PERSON] Документи на будинок батьки позивачки не переоформляли. Про це позивачка дізналася лише у 2010 р., коли звернулася до КП Ренійського БТІ з проханням про виготовлення технічного паспорту на будинок. За життя, ні [PERSON], а ні [PERSON] належним їм майно не розпорядилися, заповіту не залишили, тому перехід прав від спадкодавця до спадкоємця здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом після смерті батьків позивачки, є позивачка та її брат - третя особа по справі [PERSON] Інших спадкоємців на зазначене майно, не має. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, позивачка та третя особа не звернулися, у звязку із тим, що державному нотаріусу необхідно було надати витяг з Реєстру прав власності на житловий будинок, який через певні причини неможливо було отримати в органах Ренійського БТІ, було рекомендовано звернутися до суду. Технічна документація на будинок Ренійським БТІ була виготовлена лише у 2010 р., а на цей момент, строк передбачений законодавством для звернення про прийняття спадщини, позивачем та третьою особою було пропущено. Позивачка вважає, що вона прийняла спадщину за законом після смерті батьків (на житловий будинок), на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, і має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, а інший спадкоємець, тобто її брат він же третя особа по справі [PERSON] на неї не претендує. Оформити прийняття спадщини позивачка не може через, те, що було пропущено строк для прийняття спадщини передбаченого ст. ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Житловий будинок № 16 розташований по вул.. Госпітальної в м. Рені, належав на праві спільної власності прапрадіду позивачки [PERSON] та прабабці позивачки [PERSON]. Як зазначила позивачка, що прапрадіда та прабабці вона не помятає та про них не має ніякої інформації щодо дати їх народження та смерті. За своє життя, ні [PERSON], а ні [PERSON] заповідального розпорядження на майно, яке належало їм на праві спільної власності, не залишили, померли. Оскільки спадкодавці не залишили заповіту, тому перехід прав від спадкодавця до спадкоємця повинно здійснюватися за законом. Отже після їх смерті відкрилась спадщина на зазначений житловий будинок, яка мала силу на час дії ЦК України 1963 р. На час смерті [PERSON] та [PERSON], батько позивачки [PERSON] проживав разом із ними у спадковому будинку, та й надалі залишався в ньому проживати, доглядав за його станом, робив поточні та капітальні ремонти, ніс витрати по його утриманню. У відповідності до ст. 548 ЦК України (1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК України (1963 р.) передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, як було зазначено вище, батько позивачки фактично прийняв спадщину, тому житловий будинок став належати йому. Батько та мати позивачки померли у 2008 р., на час дії Цивільного Кодексу України 2003 р. За час життя батьки позивачки заповідального розпорядження не залишили. У відповідності до ст. 1216 ЦК України (2003 р.) спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Отже, спадкоємцем за законом першої черги є діти спадкодавця, це позивачка та третя особа по справі (ст. 1261 ЦК України). Позивачка заявила вимогу про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька. Третя особа по справі [PERSON] заявив відмову у прийнятті спадщини, яка залишилася після смерті батька, що підтверджується наданою суду заявою від 12.07.2010 р. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). На час смерті [PERSON] та [PERSON], позивачка мешкала разом із ними, про що свідчить відмітка про паспорті про реєстрацію з 1989 р. вона зареєстрована в спадковому будинку. Вона у передбачений законом строк заяву у державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, не подала, хоча вважається такою, що прийняла її фактичним управлінням. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як виходить з вищенаведеного, [PERSON] прийняла спадщину на майно [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, хоча вона і юридично не змогла оформити житловий будинок на своє імя, він, як спадкове майно, належав їй з моменту його прийняття. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Як виходить з матеріалів справи, [PERSON] за своє життя заповіту не залишив, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом за черговістю спадкоємців. Позивачка по справі є спадкоємицею першої черги, вона заявила про себе як спадкоємець, прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, отже має право на визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок № 16 по вул.. Госпітальній в м. Рені Одеської області.

Outcome: approved