Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-17 00:00:00

В серпні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В позовній заяві зазначено, що 06 серпня 2007 р. позивач [PERSON] уклав письмовий договір позики, згідно якого позичив відповідачці [PERSON] гроші в розмірі 35 000 (тридцять пять тисяч) доларів США, що становило за узгодженням сторін 175 000 (сто сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп., в обмін на зобовязання останньої повернути таку ж суму грошових коштів в національній валюті з врахуванням еквіваленту грошової одиниці України до іноземної валюти на день платежу та сплатити проценти за користування грошовими коштами, на умовах, визначених договором. Посилаючись на те, що в строк, передбачений в договорі, відповідачка [PERSON] гроші не повернула, проценти за договором позики не сплатила, від свого обовязку повернути гроші остання ухиляється, позивач просив позов задовольнити, стягнути з [PERSON] на його користь борг в розмірі 276 150 (двісті сімдесят шість тисяч сто пятдесят) грн. 00 коп.; проценти за користування позикою в сумі 695 898 (шістсот девяносто пять тисяч вісімсот дев'яносто вісім) грн. 00 коп., пеню за час прострочення платежу в сумі 2 957 566 (два мільйона девятсот пятдесят сім тисяч пятсот шістдесят шість) грн. 00 коп., а всього - 3 929 614 (три мільйона девятсот двадцять девять тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 00 коп. Окрім того, позивач просив вирішити питання щодо стягнення з відповідачки на його користь судових витрат по справі, до складу яких увійшли судовий збір в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на підстави звернення до суду, викладенні в позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки вважали їх безпідставними. При цьому, посилалися на відсутність боргових зобовязань відповідачки перед позивачем. Також, зазначали, що договір позики, на який посилається позивач, як на доказ по справі, не містить підтвердження факту передачі відповідачці грошей в момент його підписання та стосується інших боргових зобов'язань між іншими сторонами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з дій та вчинків осіб. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], згідно із письмовим договором позики від 06 серпня 2007 р. позичив відповідачці [PERSON], [INFO], 175 000 (сто сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп., які остання зобовязалася повернути позикодавцю та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених обумовленим договором. У визначений договором строк, до 01 вересня 2007 р., [PERSON] своїх договірних зобовязань не виконала, кошти [PERSON] не повернула, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, процентів за договором позики та пені за невиконання грошових зобовязань. Так, у відповідності до ч,1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві предмет позики у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В разі несвоєчасного повернення коштів боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини з договору позики, за якими [PERSON] не виконала зобовязання про повернення боргу. При цьому, доводи відповідачки про те, що вищевказаний договір стосується інших боргових зобов'язань між іншими сторонами, не заслуговують на увагу, оскільки докази фактичного укладення договору позики з іншою особою в матеріалах справи відсутні (в судовому засіданні сторони таких доказів суду не надали). Також безпідставними є твердження відповідачки про те, що не надано доказів на підтвердження факту передачі грошей в момент укладення угоди та визначення інших істотних умов договору позики, оскільки в договорі чітко зазначено як про отримання відповідачкою грошей від позивача і їх суму, так й про строк, на якій позичені кошти, тобто є всі істотні умови договору позики. До того ж, у п.2 обумовленого договору чітко передбачено, що грошові кошти передані позикодавцем та отриманні позичальником до підписання договору. Крім того, посилання відповідачки [PERSON] на те, що вона не отримувала грошей для себе особисто, не звільняють останню від обовязку повернути борг позивачу, оскільки саме в договорі чітко зазначено про зобовязання відповідачки щодо повернення позики та сплати процентів за користування коштами в строк до 01 вересня 2007 р. До того ж, відповідачка позовну заяву про визнання договору позики від 06 серпня 2007 р. недійсним не предявляла. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що між сторонами мали місце договірні зобовязання, які відповідачка порушила, а саме не повернула позивачу обумовлену суму, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та на підставі ст. 526 ЦК України підлягають задоволенню. Разом з тим, при вирішенні даного спору, суд приймає до уваги лише письмовий договір позики від 06 серпня 2007 р., оскільки саме договір підтверджує факт укладення сторонами договору позики, та при цьому, сторони є вільними при укладенні договору, зокрема щодо предмету договору. Щодо наявної в матеріалах справи розписки, то суд ставиться до неї критично, оскільки її зміст не узгоджується зі змістом договором позики. Окрім того, за правилами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Враховуючи, що договором сторін установлено розмір процентів, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за договором позики в розмірі 441 000 (чотириста сорок одна тисяча) грн. 00 коп. (175 000 грн. 00 коп. х 84%)/ 12x36 місяців). Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник вчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. При цьому, що стосується вимог про стягнення суми пені, то суд виходить з того, що ч.З ст.551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду, за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобовязання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, тому суд вважає за можливе з врахуванням того, що розмір неустойки, який становить 1 874 250 грн. 00 коп. (175 000 грн. 00 коп. х1% х 1071 днів), значно перевищує розмір невиконаних зобов'язань, зменшити розмір пені та стягнути її з відповідачки на користь позивача в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. Отже, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, а з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сума боргу в розмірі 175 000 (сто сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп., проценти за договором позики в розмірі 441 000 (чотириста сорок одна тисяча) 00 коп. та пеня за неналежне виконання грошових зобовязань в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) 00 коп., а всього - 633 000 (шістсот тридцять три тисячі) грн. 00 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню сплачені останнім судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Outcome: partial