Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], подали до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому просили: визнати договір піднайму, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним; виселити [PERSON] та членів його сімї з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у позові зазначили про те, що [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири, яка знаходиться [ADDRESS]. [PERSON] також належить на праві власності 1/2 частина вищезазначеної квартири. Хоча позивачі і є власниками квартири згідно свідоцтва про право власності на житло, мають відмітки про реєстрацію місця проживання у ній згідно даних домової книги, але на даний час своє право на проживання в квартирі використати не можуть, так як у квартирі мешкає відповідач [PERSON] разом зі своєю сімєю. У 1998 році позивач [PERSON], котра доводиться матірю відповідачеві, дозволила тимчасово пожити йому у квартирі. Відповідач вселився у квартиру як піднаймач жилого приміщення на невизначений строк, тобто позивач [PERSON] надала житлове приміщення відповідачу, а відповідач за це зобовязався сплачувати поточну квартплату і комунальні платежі. Письмово договір укладений не був, але існувала усна домовленість. За час проживання в квартирі відповідач не оплачував комунальні послуги у повному обсязі, так як більшу частину комунальних послуг оплачувала позивач [PERSON]. Також за всі роки проживання відповідач не робив поточний ремонт. На даний час існує заборгованість за комунальні послуги за декілька місяців. Позивачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово пропонували відповідачеві звільнити квартиру, так як позивачі бажають самі проживати у даній квартирі, але відповідач відмовляється звільнити квартиру. Крім цього, позивач [PERSON] на порушення вимог ст. 91 Житлового кодексу Української РСР вселила в квартиру відповідача без письмової згоди позивача [PERSON], зазначений договір не реєструвався у житлово-експлуатаційній організації. Згідно положень за ст. 94 Житлового кодексу Української РСР здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вимог, установлених ч. 4 ст. 91 Житлового кодексу Української РСР тягне за собою недійсність договору піднайму. Відповідно до ст. 94 Житлового кодексу Української РСР у разі недійсності договору піднайму громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобовязані негайно звільнити його, а в разі відмови підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У попередньому судовому засіданні у даній цивільній справі за вказаним позовом відповідно до ухвали суду у справі були залучені як співвідповідачі [PERSON], неповнолітній [PERSON], [INFO], і малолітній [PERSON], [INFO], які проживають у квартирі номер 66, будинку номер 7 по вулиці Центральній в місті Семенівка Чернігівської області, а також у процесуальному статусі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у справі був залучений орган опіки та піклування Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області (а.с. 40-41). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив про те, що, на його думку, є всі підстави для задоволення позову. Він зараз мешкає разом з матірю [PERSON] у будинку № 51 по вулиці Жовтневій в місті Семенівка Чернігівської області, де відсутні належні побутові умови. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 16). Відповідач [PERSON], співвідповідачі [PERSON], неповнолітній [PERSON] і малолітній [PERSON], у судовому засіданні позов не визнали повністю та дали пояснення, сутність яких зводиться до того, що будь-яке підґрунтя для виселення їх з квартири, де вони мешкають, відсутнє. Проживати їм, крім як у зазначеній квартирі, більше ніде. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, провідний спеціаліст служби у справах дітей Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON], у судовому засіданні пояснила про те, що вона категорично проти виселення дітей із вищезгаданої квартири. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні дали показання про те, що сторона відповідача проживає у займаній квартирі гідним чином. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. У справі встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності з визначенням ідеальних часток у володінні нерухомим майном по 1/2 частці кожному є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується відомостями копії свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Семенівської міської ради Чернігівської області від 05 січня 1998 року (а.с. 7). Місце проживання позивачів [PERSON] та [PERSON] зареєстроване у вищевказаній квартирі, що доводиться даними копії картки прописки (а.с. 8). У 1998 році за усною домовленістю з позивачем і матірю [PERSON] у квартиру вселився відповідач [PERSON] без згоди на це свого брата та позивача [PERSON]. На даний час відповідач [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] та синами, неповнолітнім [PERSON] і малолітнім [PERSON], а позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають в [INFO]. Сторона відповідачів, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у займаній житловій квартирі проживають гідним чином, іншого житла для поживання не мають. Ці обставини підтверджуються сукупністю відомостей позовної заяви (а.с. 2-3), вищенаведених пояснень осіб, які беруть участь у справі, та показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За наведених обставин суд убачає за потрібне у позові відмовити повністю з таких підстав. Позивачі як на підстави для задоволення їх вимог у позові посилаються на те, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладався договір піднайму квартири без згоди на те позивача [PERSON] та без реєстрації такого договору у житлово-експлуатаційній організації, тобто на порушення правил ст. 91 Житлового кодексу Української РСР, з-за яких договір піднайму на основі приписів ст. 94 Житлового кодексу Української РСР слід визнати недійсним із застосуванням наслідку недійсності договору виселення з квартири [PERSON] разом з членами його сімї по суті без надання іншого жилого приміщення. Проте, вказані твердження сторони позивачів стосовно існування договору піднайму є помилковими, оскільки відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не могли опосередковуватися правилами ст. 91 Житлового кодексу Української РСР, оскільки такі правила не застосовуються до житла, яким громадяни володіють на праві власності, через те, що власник житла не може бути одночасно його наймачем. Позивач [PERSON] та позивач [PERSON] є співвласниками вищенаведеної квартири, а отже їх відносини між собою та з третіми особами із приводу квартири мають вирішуватись на підставі відповідних норм, що регулюють відносини власності (глава 26 розділу І книги третьої Цивільного кодексу України, глава 6 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР). Отже, позивачі посилаються на надумані підстави для задоволення заявлених позовних вимог. За змістом ч. 3 ст. 47 Конституції України, ч. 4 ст. 311 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, у задоволенні кожної з позовних вимог позивачів, а саме у визнанні договору піднайму, укладеного між [PERSON] та [PERSON], недійсним та у виселенні [PERSON] та членів його сімї з квартири [ADDRESS], суд вважає за необхідне відмовити повністю.

Outcome: dismissed