Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-12 00:00:00

позивачка 08.07.2010 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина [PERSON] [INFO], по 400 грн. щомісяця. свої вимоги вона мотивує тим, що 17.05.1986 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сина, тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснила при цьому, що шлюб з відповідачем розірвано, вона з сином проживає окремо від відповідача, який навіть не бажає спілкуватися з сином, не говорячи про те, що не бере участі в його матеріальному забезпеченні. Син навчається в Реутинському аграрному ліцеї. Оскільки цього року син має отримувати права на управління транспортними засобами, будуть додаткові витрати; їй одній складно утримувати сина і забезпечувати його всім необхідним. Відповідач, хоча і не працює, але має доходи від тимчасових заробітків, є працездатним, інших утриманців не має, тому може сплачувати аліменти на сина [PERSON] і зобовязаний це робити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши при цьому що він не працює, обліку в Центрі зайнятості не перебуває. Він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, має ряд захворювань, які ускладнюють можливість працевлаштуватися. Він має намір пройти медичну комісію для оформлення пенсії по інвалідності. Зараз єдиним його доходом є виплата "чорнобильських" в межах 150 грн. на місяць. У позивачки залишилося спільне їх майно, тому вважає, що позивачка сама повинна утримувати сина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено: 17 травня 1986 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який після припинення сторонами подружніх стосунків та спільно проживає з матірю, позивачкою у справі (а.с. 6). Відповідно до положень ст. ст. 141, 180 Сімейного кодексу України відповідач зобовязаний матеріально утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Оскільки це питання не вирішено сторонами добровільно, за взаємною згодою, це питання має бути вирішено в судовому порядку, а тому звернення позивачки до суду є обгрунтованим. Що стосується способу сплати аліментів та розміру аліментів, то суд керується положеннями ст. 182, 184 СК України. При цьому суд враховує, що відповідач є працездатною особою; його посилання на те, що він страждає рядом захворювань, які унеможливлюють працевлаштування, нічим не підтверджені. Він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, але наявність лише цього факту, без встановлення відповідного факту щодо працездатності у встановленому законом порядку, не може бути розцінено як доказ непрацездатності особи та поважності причин його непрацевлаштування. Як встановлено, він не звертався в Центр зайнятості населення з приводу працевлаштування. Тому слід зробити висновок про те, що відповідач, будучи працездатною особою, просто не працює з власного бажання. Не працюючи, він заробляє кошти для свого існування, тому суд вважає, що він має організувати своє життя таким чином, щоб забезпечувати як своє життя, так і забезпечувати матеріально свого неповнолітнього сина, а тому з нього слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України. При цьому, визначаючи розмір аліментів, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в 280 грн. на місяць. На думку суду, позивачка не надала достатніх доказів та обгрунтувань щодо розміру аліментів в 400 грн. на місяць. Відповідно до Декрету "Про державне мито" відповідач звільняється від сплати судового збору як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, витрати по ІТЗ покладаються на нього відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 141, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial