Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] і [PERSON] у період з 26 квітня 1995 року по 2009 рік та визнати спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідачка з позовом не погодилась. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи, заслухав пояснення свідків і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі 1980 року по 26 квітня 1995 року, від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] і дочку [PERSON] ГаннуД988 року народження. 26 квітня 1995 року сторони шлюб розірвали. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу він з [PERSON] продовжували підтримувати шлюбні стосунки, разом проживали у [INFO], вели спільне господарство, мали єдиний бюджет і на спільні кошти у 2000 році купили квартиру [ADDRESS]. У 2009 році сім»я між сторонами розпалась остаточно. Відповідачка не визнає право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], тому він звернувся до суду з цим позовом. На обґрунтування своїх доводів позивач посилався на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], копію довіреності, яку він уклав 27.04.1996 р. на ім.»я [PERSON] на право приватизації квартири [ADDRESS], де він має реєстрацію до сьогодні, довіреність на право керування автомобілем, яку надала 14.09.1998 року [PERSON] (мати відповідачки) на ім.»я [PERSON] Відповідачка, не визнаючи позовні вимоги [PERSON], пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу через два роки вони з позивачем намагались поновити сім»ю і протягом двох років (1997-1998 р.р.) проживали спільно, але різні погляди на подружнє життя призвели до втрати почуття любові та поваги і з 1998 роки шлюбно-сімейні стосунки вони не підтримують. Вона не заперечувала проти спілкування [PERSON] з дочками, він часто приходив до дітей, спілкувався з ними, приймав участь у вихованні, але [PERSON] разом з нею - відповідачкою -і дітьми після 1998 року не проживав, не мав з ними спільного господарства та єдиного бюджету. Відповідачка стверджувала, що спірну квартиру вона придбала у жовтні місяці 2000 року за грошові кошти, які отримала від продажу у серпні цього ж року двокімнатної квартири по вул.Б.Хмельницького у м.Одесі, належної їй на підставі договору дарування. На підтвердження своїх доводів [PERSON] посилалась на такі докази: договір дарування квартири [ADDRESS] від 1996 року, договір купівлі- продажу зазначеної квартири від 28.08.2000 року і договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ум.Одесі від 18.10.2000 року, пояснення свідків [PERSON] і [PERSON], реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS], її -відповідачки - реєстрацію в квартирі [ADDRESS]. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню з таких підстав: Ст.22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, передбачала, що» майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю». У Сімейному Кодексі України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, аналогічна норма закріплена у ст.60 « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Ст.74 КС України, яка діє з 2004 року і не має зворотньої дії в часі, передбачає право на майно чоловіка та жінки, які проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Для застосування зазначенних наслідків до прав та обов'язків подружжя на майно, що їм належить, фактичному подружжю належить довести наявність співжиття, спільного господарства, прояву подружніх відносин перед третіми особами, взаємної матеріальної підтримки і т.п. У даному випадку, предметом спору є майно, яке [PERSON] набула у власність у 2000 році, коли не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] До того ж, надані суду докази свідчать, що спірну квартиру відповідачка купила за кошти, які отримала від продажу своєї власної квартири.

Outcome: dismissed