Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

29Л 1.2007 року позивачі звернулися до суду з заявою, в якій просили суд постановити рішення, яким застосувати наслідки нікчемного правочину - стягнути з [PERSON] одержану на виконання договору купівлі продажу квартири №3 на вул. Загірній, 66 у м. Львові суму 40500 гривень, що є еквівалентною 8100 доларів США. В подальшому вимоги були уточнювалися неодноразово. Останньою заявою від 29.05.2010 року про збільшення позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їх користь суму 40500 гривень (подвійний розмір збитків), 71231,46 грн. збитків, завданих їм у зв'язку із вчиненням цього правочину у подвійному розмірі та на користь [PERSON] 50000 грн. і [PERSON] 35000 грн. моральної шкоди, а також на користь позивачів 20464,50 грн. судових витрат. Позовні вимоги мотивують тим, що на початку 2004 року вирішили придбати квартиру. В газеті «Ваш магазин» вони знайшли інформацію про продаж квартири на вулиці Загірній в місті Львові, після чого зустрілись із відповідачкою [PERSON], яка повідомила їх, що продажем квартири займатиметься саме вона. Зазначена квартира влаштовувала позивачів і вони обумовили ціну, яка задовольнила і продавця, і покупця. Після цього позивачі залишили відповідачці завдаток у сумі, еквівалентній 2100 доларів США та отримали від неї ключі від квартири, після чого почали здійснювати ремонт у квартирі, оскільки вона перебувала в аварійному стані. При наступній зустрічі із [PERSON] позивачі передали решту обумовленої суми еквівалентної 6000 доларів США, про що нею було видано розписку. За домовленістю з відповідачкою, нотаріальне посвідчення договору повинне було відбутися після того, як її син, співвласник квартири [PERSON] повернеться з Києва, де він проходив курси перекваліфікації. Після цього [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися до відповідачки з вимогою посвідчити договір нотаріально, однак вона ухилилася від цього. У 2006 році позивачі дізналися, що власники квартири звернулися до суду з позовом про виселення їх із займаної квартири. На час звернення до суду ця справа перебувала у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова. З часу проживання у вказаній квартирі вони внесли значні кошти на ремонтні роботи, розмір яких становить, згідно Звіту про визначення вартості ремонтно-будівельних робіт 14501,00 грн. На виконання цих робіт було придбано будівельні матеріали: віконно-дверні конструкції на загальну суму 6767,00 грн., що підтверджується накладною; інші будівельні матеріаш в загальну суму 14347,73 грн., що підтверджується товарними чеками. Зазначеними діями відповідачки позивачам завдано моральної шкоди, яка прояві моральних переживаннях з приводу відсутності житла, яке вони набували на підставах, порушенні нормального укладу життя, порушенні стосунків з неповно, донькою, яка переживає значні душевні страждання через неможливість батьків забезп їй постійне і стабільне місце проживання. Крім цього, через глибокі душевні страждання, бування у постійній стресовій ситуації та нервове потрясіння, спричинені діями [PERSON] [PERSON] захворіла на тяжку хворобу. Моральна шкода також спричинена позивач\' його сімя пережила нервові потрясіння. Ними понесені також значні витрати на допомогу. У заяві про уточнення позовних вимог зазначали, що у звязку з введенням в о: позивачів при укладенні правочину щодо обставин, які мають істотне значення, такий чин визнається судом недійсним, а тому сторона яка застосувала обман, зобов відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду. Просили поза* задовольнити. В судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] підтримав позовів вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Позивачі повторно до суду не прибули, хоча повідомлялися про день та час розгляду справи, не повідомили суд про причину неявки. З пояснень їх представника вбачається, що позивачі перебувають на заробітках в межах У країн та не можуть прибути до суду, а тому суд у відповідності до ст.169 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу у їх відсутності за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не прибула, хоча повідомлялася про день та час розгляду справи, не повідомили суд про причину неявки. На адресу суду направила письмове пояснення яким позов заперечила. З пояснень відповідача [PERSON] - сина відповідача [PERSON], мама у звязку з похилим віком погано себе почуває та не може прибути до суду, а тому суд у відповідності до ст.169 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу у її відсутності за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що його сім»я є власниками спірної квартири, жодної згоди на її продаж не давав, відтак йому нічого не відомо з приводу того, за яких обставин та на яких умовах його мама - відповідач у справі отримала від позивачів кошти. У 2004 році, коли зясував, що його мама утримує документи на спірну квартиру, то звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] про зобов»язання повернути оригінали документів на вказану квартиру. В подальшому він особисто приходив у спірну квартиру, повідомив позивачів, що є її власником і жодного наміру не має продавати житло. Відтак, позивачі не повинні були проводити ремонтні роботи, а тому немає підстав для стягнення з нього коштів за проведення такого ремонту, оскільки позивачі діяли на свій ризик. В подальшому він з дружиною зверталися в суд з питання виселення сім»ї Харитон з квартири і таке рішення ухвалено! судом та виконане. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила, підтримала пояснення чоловіка та просила у позові відмовити. В останнє судове засідання не прибула хоча повідомлялися про день та час розгляду справи, а тому суд у відповідності до ст.169 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу у її відсутності за наявними у справі доказами. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що відповідачі не заперечують проти повернення отриманих коштів в еквіваленті 8 тис. дол.США за розпискою, які отримала [PERSON] Щодо стягнення з них решта коштів заперечує, оскільки вважає, що порядок відчуження нерухомого майна встановлено законодавством і це мали знати позивачі. Документи, які мали позивачі на квартиру свідчили про те, хто є дійсним власником спірної квартири та хто може приймати рішення про її продажу. Проведення ремонту без згоди власника не породжують наслідків на відшкодування проведеного ремонту у разі виселення з квартири. Жодної моральної шкоди відповідачі не нанесли позивачам. Щодо стягнення коштів на правову допомогу, то розмір такої допомоги у грошовому еквіваленті значно завишений. Просив у позові відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 55339, виданого виконкомом Львівської міської ради 08.10.1998 року (а.с.55). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.382 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 346 Кодексу, передбачено випадки припинення права власності на майно. Як встановлено у судовому засіданні, власники квартири - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] не укладали угод на відчуження квартири та не надавали будь-якого доручення іншим особам з цією метою. Рішенням Шевченківського районного суду від 01.07.2004 року (а.с.74) зобовязано [PERSON] повернути [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право власності на кв.З буд.66 на вул.Загірній у м.Львові. Заочним рішенням Шевченківського районного суду від 19.10.2006 року (а.с.76) виселено позивачів з даної квартири. Згідно ч.З ст.390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ні позивачі, ні представник не надали доказів того, що з власниками спірної квартири був укладений договір на відчуження квартири або наданий ними дозвіл проведення ремонту у даній квартирі. Фактично позивачі діяли на власний розсуд без правових підстав. Відповідач [PERSON] не уповноважувалася власниками квартири на розпорядження даною квартирою, а тому позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивачів суму 71231,46 гри. збитків, завданих їм у зв'язку із вчиненням цього правочину у подвійному розмірі не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачів суму 40500 гривень (подвійний розмір збитків) у звязку з введенням їх в оману, то така вимога не підлягає до задоволення. Згідно ч.І ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При цьому слід зазначити, що позивачам було відомо хто є власником спірної квартири, а посилання позивачів на ордер від 06.07.1970 року (а.с.8), як на підставу того, що [PERSON] мала право на укладення будь-яких угод на відчуження квартири не заслуговує на увагу, оскільки ордер видається на державну квартиру і не свідчить про право власності. Позивачі також були ознайомлені з свідоцтвом на право власності на дану квартиру з сторони відповідача [PERSON] немає обману, а відповідно [PERSON] і не мала права розпоряджатися нею. А тому відсутні правові підстави зобовязувати [PERSON] відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки позивачі діяли на власний ризик, то відсутні підстави для задволення вимог щодо стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу. В силу дії ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Рішенням Шевченківського районного суду від 10.06.2008 року (а.с.97-99) стягнуто з [PERSON] в користь позивачів 39204 грн., що є еквівалентом 8100 дол.США. Рішення суду у цій частині не оскаржувалося та набрало законної сили. Згідно платіжного доручення № 376 від 03.12.2009 року Галицький ВДВС Львівського МУЮ перерахував зазначені кошти [PERSON] За договором про надання правової допомоги з Адвокатським обєднанням «Адвокатська фірма «Цікало, Домашовець, [PERSON]» та відповідно до платіжного документа, [PERSON] та [PERSON] понесли витрати на правову допомогу у розмірі 20000 гривень. Також ними було сплачено 464,5 грн. судового збору, що підтверджується квитанціями. Оскільки позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] були частково задоволені, то позовні вимоги про стягнення на користь позивачів 20464,50 грн. судових витрат підлягають до часткового задоволення. При цьому суд вважає, що обєктивною і оптимальною сумою витрат на надання правової допомоги є розмір 2000 гривень. Оскільки позивачі при звернення до суду та поданні заяви про уточнення позовних вимог не в повному обємі сплатили судовий збір, то такий слід стягнути з них у доход держави.

Outcome: partial