Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-26 00:00:00

04.08.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, в якій просив: визнати незаконними дії УПФ в Балаклійському районі Харківської області щодо не нарахування та не виплати пенсії і підвищення із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності та додаткової пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, відповідно до ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003рік та з 06 травня 2010року , виходячи із розрахунку не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача встановити підвищення до пенсії як інваліду війни відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 3 групи - в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003рік , та провести відповідні виплати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є інвалідом 3 групи з 2001 року безстроково, інвалідом війни 3 групи, особою, яка постраждала внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеною до 1 категорії. Відповідно до ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» він з 01 березня 2001 року має право на отримання державної пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Також, як інвалід війни, починаючи з 01 березня 2001 року, він, як інвалід 3 групи, має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, через виплату пенсії та підвищення не в законодавчо встановлених розмірах мінімальної пенсії за віком, відповідачем було порушено права позивача, гарантовані Конституцією та законами України. Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в УПФ та з 1.02.1998 року отримує пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, отриманого при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та додаткову пенсію за шкоду, завдану здоровю, згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач вважає, що порушень при призначенні позивачу пенсії з боку УПФ немає. Розмір пенсії, яку отримує позивач, відповідає чинному законодавству. Пенсія позивачу була призначена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року №1, виходячи із розміру 19,91 грн. Виходячи з цього мінімальний розмір пенсії по 3 групі інвалідності до 01.09.2004 року становив 19,91х6. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 року «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.09.2004 року мінімальний розмір пенсії було збільшено на 12%: 19,91х6х1,12. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2006 року позивачу було збільшено розмір пенсії у 3,5 рази як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986р.: 19,91х6х1,12х3,5. Зазначеною постановою встановлено мінімальний розмір пенсії для інвалідів 3 групи 467 гривень. Починаючи з 01.01.2008 року призначення та виплата позивачу основної та додаткової пенсії здійснювалось з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України». За новою редакцією ч.3 та ч.4 ст.54 вищезазначеного Закону розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р. по 3 групі інвалідності 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Новою редакцією ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема, інвалідам 3групи у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після прийняття рішення Конституційним Судом України щодо неконституційності змін, внесених до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 22.05.2008 року призначення та виплата позивачу пенсій здійснювались згідно Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою передбачено, що розмір пенсії по ІІІ групі інвалідності становить 870 гривень і розмір додаткової пенсії 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З 01.07.2008 року позивачу, як особі, яка отримує пенсію відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було призначено доплату до пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян». Розмір пенсії позивача становив 980 гривень. Щодо вимог про здійснення підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, то позивач отримував зазначене підвищення відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 01.03.2001 року по 31.12.2005 року до внесення змін до закону Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року, якою з 01.01.2006 року передбачався інший розмір зазначеного підвищення. Таким чином, розмір пенсії, яку отримує позивач, відповідає чинному законодавству. В ідповідач не погоджується із позивачем стосовно застосування для розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії величини мінімальної пенсії за віком, оскільки в силу ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для розмірів пенсій, призначених згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також звертав увагу, що треба врахувати порушення позивачем трирічного строку позовної давності для звернення з позовом та відсутність правових підстав для нарахування та виплати пенсії в розмірах, вищих, ніж встановлено діючим законодавством. Для розгляду позову сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] є інвалідом 3 групи з 01.02.2001 року безстроково і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується копіями посвідчення і довідки МСЕК, та є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, що підтверджується копією посвідчення і вкладкою до посвідчення. Позивач отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоровю, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року. Також, як інвалід війни, позивач отримує підвищення до пенсії. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пенсії позивачу [PERSON] Пенсійного Фонду у Балаклійському районі Харківської області провело виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка, встановленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» /далі Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1/. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796ХІІ. Статтею 49 вищевказаного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюється у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч.4 ст.54 Закону №796ХІІ (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких установлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.50 Закону №796ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Як вбачається зі статті 53 того ж Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Таким чином, вихідним критерієм для обчислення основної та додаткової пенсії, особам, щодо яких встановлено звязок Чорнобильською катастрофою, визначено мінімальну пенсію за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України. Також ст.54 вищезазначеного Закону передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін Законом України від 17.11.2005 № 3108-IV - відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 05.10.2006 року встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Згідно вимог ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», за змістом абзацу 3 статті 1 якого державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги. Тобто мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок пенсій, зазначених в ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2001 рік» від 22.03.2001 року №2330-ІІІ на 2001 рік затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 248,77 грн. Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2002 рік» від 15.11.2001 року №2780-ІІІ на 2002 рік затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 268 гривень. Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2003 рік» від 28.11.2002 року №247-ІV на 2003 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, також затверджено в розмірі 268 гривень. Таким чином, позивачу, як інваліду 3 групи, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижній розмір державної та додаткової пенсії в 2001-2003 роках повинен був розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму. Незважаючи на це, розмір, з якого виходив відповідач при розрахунку пенсії позивачу, був нижчій, ніж прожитковий мінімум (відповідно мінімальна пенсія за віком), встановлений Законами України про державні бюджети та прожиткові мінімуми на 2001-2003 роки. Відповідно до змін, внесених до ч.3 та ч.4 ст.54 Закону передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р. по 3 групі інвалідності 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність ; також, особам, віднесеним до категорії 1, додаткова щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність для інвалідів 3 групи. Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ Закону України №107-УІ, в тому числі і зміни, внесені до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними. Щодо задоволення позовних вимог про зобовязання зробити перерахунок пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за 2010 рік, то суд зазначає наступне. Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в розмірі: з 1 січня 2010 року 695 гривень, з 1 квітня 2010 року 706 гривень, з 1 липня 2010 року 709 гривень, з 1 жовтня 2010 року 723 гривні, з 1 грудня 2010 року 734 гривні. Таким чином, позивачу розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму. Як вбачається із письмових заперечень УПФ в Балаклійському районі, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу державної та додаткової пенсії керувався постановами Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», №894 від 13.07.2004 року «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи», №1293 від 27.12.2005 року «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», та №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян». Згідно з положеннями ч.4 ст.8 Цивільно-процесуального кодексу України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР) закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії відповідач повинен був керуватися ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нормами відповідного Закону України про визначення мінімальної пенсії за віком на момент виплати, а не Постановами Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг прав позивача, встановлених законом. Суд визнає безпідставним посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим законом та іншими законами, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком. Тому саме вищенаведені встановлені Законом прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність, що беруться для визначення мінімального розміру пенсії за віком, повинен брати відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії. Таким чином, відповідачем було порушено законне право позивача на отримання державної пенсії та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, в належному розмірі. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача відповідають Закону України №796-ХІІ, і він має право на призначення державної пенсії по інвалідності в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 3 групи, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року та з 06.05.2010 року . Що стосується періоду, за який необхідно здійснити перерахунок пенсії позивачу, то суд приходить до наступного. Виходячи з системного аналізу ст.ст.50, 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.257 Цивільного кодексу України, суд вважає, що на вимоги позивача щодо здійснення перерахунку основної та додаткової пенсії строки позовної давності не поширюються та трирічний строк звернення до суду не застосовується. Крім того, відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Суд встановив, що предметом оскарження є неправомірність дій УПФУ щодо нездійснення нарахування до доплати до пенсії та її виплаті не в повному обсязі, тобто ці позовні вимоги нерозривно повязані між собою. Таким чином, вимоги позивача повинні розглядатися без обмеження строку, за який вони заявлені. Тому суд відхиляє заяву відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом. Суд приходить до висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії за період з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року та з 06 травня 2010 року . Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України. Згідно Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України №121/2001, функції по призначенню та виплаті пенсій передані Пенсійному фонду України з 01 березня 2001 року. Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд не може погодитися з розрахунком, проведеним відповідачем щодо обчислення пенсії позивача та з посиланнями відповідача на ст.ст.50, 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, як і не може погодитися з тим, що застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 тієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання пенсії, передбаченої ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд вважає за можливе застосувати саме ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином застосуванню підлягає Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу ніж Постанови Кабінету Міністрів України. Стосовно позовних вимог щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу підвищення до пенсії як інваліду армії, прирівняного до інваліда війни, суд приходить до висновку, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Частиною 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що була чинною до 01.01.2006 року, передбачено, що інвалідам війни пенсії підвищуються у таких розмірах: інвалідам I групи - у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком, II групи - 350% мінімальної пенсії за віком, III групи - 200% мінімальної пенсії за віком. Із письмових заперечень відповідача вбачається, що позивач отримував підвищення до пенсії з 01.03.2001 року по 31.12.2005 року в розмірі 33,24 грн., виходячи із розміру пенсії 16,62 грн.: 16,62х200%, тобто розрахунок підвищення до пенсії позивачу УПФ в Балаклійському районі провело виходячи з розміру, встановленого Постановою КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року №836 та чинною на той час Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1. Проте суд не може погодитись з таким розрахунком. Розмір отриманого підвищення до пенсії в 2001-2005 роках не відповідає законодавству, оскільки вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону №1058-ІУ встановлюється в розмірі, визначеному законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки вказаний мінімальний розмір є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог. А прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, а не Постановами КМУ, на які посилається відповідач. Тому позовні вимоги, що стосуються зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу підвищення до пенсії як інваліду армії, прирівняного до інваліда війни, за 2001-2003 роки, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved