Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд захистити її порушені права, свободи та інтереси з період з 22.05.2008 року без зазначення кінцевої дати зобов'язати управління Пенсійного фонду в Чугуївському районі Харківської області нарахувати та користь позивачки недоплачену їй, як дитині війни щомісячну державну соціальні допомогу за 2008-2009 роки. Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала наступним. Позивачка є пенсіонером за віком та має статус «Дитина війни» в відповідності до ст. 1 Закону України №2195-1V від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни». Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року їй повинні виплачуватися щомісячна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Всупереч діючого законодавств відповідачем протягом 2008-2009 років така допомога не виплачувалася. В судове засідання позивачка не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача позов не визнав, направивши до суду заперечення до позову, де просить суд в задоволень вимог позивачки відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив наступне. Відповідач вважає дії Управління Пенсійного фонду щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірним через невизначеність на законодавчому рівні орган) на який покладено обов'язок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких кошті повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчислень таких доплат. Враховуючи, що механізм реалізації положень статті 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» відсутнії то вирішити питання про реалізацію вказаного положення можливо лише шляхом внесення змін до Закону України «Пр соціальний захист дітей війни». При цьому відповідач зазначив, що необґрунтованість доводів позову щодо застосуванн до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільк розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначенн розмірів пенсії, призначених за цим Законом. В судове засідання відповідач свого представника не направив, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенні частково з наступних підстав. Позивачка - [PERSON] народилася 07.01.1944 року.. Згідно із ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є громадянине! України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно, позивач дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Даний факт підтверджується копій посвідчення №-415840 виданого на її ім'я управлінням праці та соціального захисту населення 19.02.1999 року. Відповідач не заперечує того факту, що позивачка є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Враховуючи зазначений статус позивачки, суд зазначає, що її соціальний захист регулюється Законом України «Пр соціальний захист дітей війни».Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війн пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсі підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виходячи з того, що позивачка є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни», су вважає, що на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Пр соціальний захист дітей війни», в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, я передбачено статтею 6 зазначеного Закону. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальни гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено. Законом України „Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 роїо який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесен зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеном Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної [PERSON] України з питань бюджету. Проте, у 2007 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджені н були» Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та Закон України «Про Державний бюджет на 2008 рік неконституційними не визнані та діяли протягом цього періоду. Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було підстав нараховувати та сплачуват позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки д 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу підвищення до пенсії за 2007-2009 рік, суд вважає їх частков «Про соціальний захист дітей війни» зупинено. Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.07 пункт 12 статті 71 Закону Українн Державний бюджет на 2007 рік» було визнано такими, що не відповідає Конституції України (є не конституційними). Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значенн для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок д положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані н конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про ї неконституційність. Таким чином, положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» втратил чинність. Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом У країн УПФУ в Чугуївському районі Харківської області повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсі передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 рок по теперішній час, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційною пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України», ця норма втратила чинність та не підлягал застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закон України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати. Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України» і здійснює св( повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальь управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення пр призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцеї проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача - Управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до повноважень Управління Пенсійного фонду України Чугуївському районі відноситься нарахування у розмірі, встановленому законодавством, та виплата підвищення до пенс позивачу, тому суд не повноважний визначати конкретний розмір підвищення до пенсії позивача у грошовому вимірі, су не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані таї повноваження. Відповідачем, не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконанн покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальне пенсії за віком. Суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність УПФУ в Чугуївському районі Харківської області, по н виконанню з 09.07.2007 по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 рік приписів статті 6 Закону України «Пр соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав позивачки на своєчасне нарахування та отриманн доплати до пенсії. Суд відхиляє заяву відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачеі строку звернення до суду з позовом, через наступне. Порушення прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, тривало з 09.07.2007 по 31.12.2007 рік та 22.05.2008 року по 31.12.2009 рік і припинилось лише після внесення змін до Закону України „Про соціальний захис дітей війни". Таким чином, суд, не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щод отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial