Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що за життя його мати [PERSON] постійно проживала у [INFO] і померла 09.02.1998 року, не встигнувши приватизувати квартиру. Рішенням суду від 08.09.1998 року за ним було визнано право на користування вказаною квартирою та зобовязано Первомайське ЖЕО відкрити особовий рахунок на його імя. Копію такого рішення він надав до ЖЕО, де його запевнили, що особовий рахунок на нього відкрито і тому він спокійно виїхав у райони Крайньої Півночі [PERSON] Федерації на роботу. Після виходу на пенсію прибув до м. Первомайська і дізнався, що 13.04.2007 року виконком Первомайської міської ради надав ордер на вселення у вказану квартиру [PERSON], чим порушено його право на проживання в даній квартирі, а тому просить визнати ордер на імя [PERSON] недійсним та виселити її зі спірної квартири. Оскільки [PERSON] та її неповнолітній син приватизували спірну квартиру і отримали свідоцтво про право власності на неї, просить визнати незаконним і таке свідоцтво, оскільки воно видане на підставі незаконно отриманого ордеру. [PERSON] та неповнолітній [PERSON], законним представником якого є мати [PERSON], звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №22 в будинку №54 по вул. Будівельній в м. Первомайську, мотивуючи тим, що на законних підставах отримала ордер на вселення у спірну квартиру, оскільки на той час в ній ніхто не був зареєстрований, не проживав, тобто квартира була безхозна. Після отримання ордеру вона законно приватизувала спірну квартиру на себе та свого неповнолітнього сина і проживає з ним в цій квартирі на законних підставах. Після смерті колишньої мешканки [PERSON] у 1998 році ніхто у спірній квартирі не проживав і не був зареєстрований, в тому числі і [PERSON], який став претендувати на проживання у квартирі лише у 2008 році. Оскільки [PERSON] вибув з м. Первомайська у 1980 році до м. Мурманська і був знятий з реєстраційного та військового обліку в м. Первомайську, з 1991 по 2003 рік був постійно зареєстрований в [INFO] РФ, з 2003 року зареєстрований у [INFO] РФ, є громадянином [PERSON] Федерації, ніякої участі в утриманні квартири не приймав, його особисті речі у квартирі не зберігаються, жодного разу до 2008 року проживати у квартирі не намагався, вважає, що він втратив право на проживання у спірній квартирі, оскільки був відсутній у ній понад шість місяців без поважних причин. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали заявлений [PERSON] позов, просили його задовольнити і відмовити в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON], мотивуючи тим, що його мати до смерті проживала у спірній квартирі, але за життя не приватизувала її. Він не був зареєстрований і цій квартирі, однак після смерті матері у 1998 році рішенням суду йому було надано право на проживання. Таке судове рішення він відніс до ЖЕО і вважаючи себе зареєстрованим у спірній квартирі, виїхав до [PERSON] на роботу. В Україну приїздив у відпустку і проживав у квартирі матері. Однак у 2007 році під час його відсутності [PERSON] самовільно вселилась у спірну квартиру, згодом отримала ордер на вселення та приватизувала квартиру на себе та свого неповнолітнього сина. Вважає, що на момент видачі ордера квартира не була безхозною і тому не могла бути надана будь-якій особі, а тому просить визнати недійсним виданий [PERSON] ордер на житло, свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане на імя [PERSON] та [PERSON] та виселити їх зі спірної квартири. Також просив зобовязати виконком міської ради видати йому ордер на заселення в квартиру. Вважає, що оскільки згідно рішення суду отримав право на проживання у спірній квартирі і надав таке рішення до ЖЕО, а не проживав постійно у квартирі у звзку з необхідністю працювати в іншій державі, тобто з поважної причини, його не можна визнати таким, що втратив право на проживання, тому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON], яка також є законним представником неповнолітнього [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували та просили задовольнити зустрічний позов, мотивуючи тим, що у період з 1998 року з моменту смерті [PERSON] та до 2007 року позивач не проживав у спірній квартирі і не був у ній зареєстрований, тому ця квартира являлась вільною. Оскільки [PERSON] потребувала поліпшення житлових умов, їй було видано ордер на вселення в квартиру і згодом вона та її неповнолітній син її приватизували. [PERSON] є громадянином [PERSON] Федерації, має там житло, у якому зареєстрований належним чином, роботу, не скористався наданим судом у 1998 році правом на проживання у спірній квартирі, оскільки не оформив на своє імя особовий рахунок. Не зареєструвався у квартирі, не проживав у ній, не бронював за собою житло на час роботи за кордоном, не отримав охоронного свідоцтва на житло, а тому втратив право на проживання у спірній квартирі ще до отримання нею ордера на вселення. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання у [INFO]. Представник КП „Житло, на балансі якого перебуває будинок №54 по вул. Будівельній в м. Первомайську, в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, мотивуючи тим, що рішення суду про надання права на проживання у спірній квартирі, предявлене [PERSON], було винесене щодо [PERSON], а не [PERSON], тому [PERSON] не міг бути і не був зареєстрований у спірній квартирі за вказаним рішенням, на його імя не відкривався особовий рахунок. Ухвалу про виправлення помилки в судовому рішенні [PERSON] до ЖЕО не надавав і лише у 2008 році така ухвала була винесена судом, а до того часу [PERSON] більше жодного разу до ЖЕО не звертався і за комунальні послуги не сплачував. Крім того, від сусідів постійно надходили скарги, що у безхозній квартирі тече дах, а господар відсутній. Вважає, що [PERSON] втратив право на проживання у спірній квартирі, а тому просив відмовити в задоволенні його позову і задовольнити зустрічний позов. Представники міської ради, Органу опіки та піклування міської ради та прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували та просили задовольнити позов [PERSON] з наведених вище підстав. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] був відкритий на імя [PERSON], [INFO] з 1979 року по день її смерті 09.02.1998 року /актовий запис №122/. Після смерті [PERSON] в цій квартирі ніхто не був зареєстрований, квартира не була приватизована (довідки МБТІ № 54 від 14.03.2005 року). Ордер на вселення у квартиру отримала сімя [PERSON], яка зареєстрована в даній квартирі з 27.06.2007 року, особовий рахунок відкрито на її імя з 01.07.2007 року. Такі обставини підтверджуються довідкою КП „Житло №274 від 04.03.2008 року, копіями рішень виконкому Первомайської міської ради №326 від 04.05.2007 року, № 239 від 13.04.2007 року. Як вбачається з архівної довідки 2006 року, [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання у [INFO] РФ [ADDRESS] з 24.12.1991 року по 27.05.2003 року, а згідно довідки відділу розвитку міського господарства м. Кіровська № 07/934 від 14.07.2009 року [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 18.07.2003 року по теперішній час. Такі ж обставини підтверджуються штампами в його паспорті, довідкою житлової контори від 17.09.2008 року, з якої видно що [PERSON] постійно проживає у [INFO] у чотирьохкімнатній квартирі разом із своєю співмешканкою та її сином. Як видно з картки прописки на імя [PERSON], з квартири [ADDRESS] він був виписаний ще 08.12.1980 року. Згідно довідки СГІРФО Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області №53/7757 від 06.05.2010 року [PERSON] 16.02.1995 року у Мурманській області видавався вкладиш до паспорту громадянина [PERSON] серії 111-ПГ №4506206, а 07.05.1997 року Кіровським МВ УМВС у Мурманській області вклеєно фотокартку у паспорт громадянина [PERSON]. Також згідно паспорту [PERSON] № 47 03 650422, виданого 16.04.2003 року, він є громадянином [PERSON] і постійно проживає на території вказаної держави. Згідно тієї ж довідки СГІРФО Первомайського МВ УМВС України, [PERSON] як іноземний громадянин реєстрував своє перебування в Україні у період з 24.03.2008 по 23.06.2008 року по вул. Лермонтова, 53 в м. Первомайську. Таким чином, 08.12.1980 року [PERSON] добровільно виписався зі спірної квартири і виїхав на проживання до м. Мурманськ. Житло не бронював, будь-які відмітки про виїзд на тимчасове проживання у звязку з роботою в наданих суду документах відсутні. З того часу [PERSON] у спірній квартирі постійно не проживав і до смерті своєї матері в ній не реєструвався, а мав постійне місце проживання та роботи в [PERSON], отримав громадянство [PERSON]. Дійсно, рішенням Первомайського міського суду №2-1105 від 08.09.1998 року [PERSON] визнаний таким, що має право на проживання та користування квартирою №22 в будинку №54 по вул. Будівельній в м. Первомайську Миколаївської області, а ЖЕО м. Первомайська зобовязано відкрити на його імя особовий рахунок. Таке рішення вступило в силу 20.09.1998 року. Будь-якого рішення суду про надання таких прав [PERSON] до ЖЕО м. Первомайська надано не було, за виправленням помилки в судовому рішенні [PERSON] звернувся до суду лише у 2008 році, що підтверджується ухвалою Первомайського міськрайонного суду №6-236 від 12.12.2008 року. Такі обставини свідчать про те, що з моменту отримання судового рішення у 1998 році по 2008 рік [PERSON] не проявляв жодної зацікавленості щодо спірної квартири, не намагався в ній проживати та навіть зареєструватися, оформити особовий рахунок. Про це свідчать і довідки КП „Житло та Первомайського міськводоканалу про наявність великої заборгованості за комунальні послуги та водопостачання на момент видачі ордеру [PERSON] у 2007 році. Тобто [PERSON] також не виконував обовязки наймача житлового приміщення щодо оплати за житло та послуги. Таким чином, з моменту отримання права на проживання (рішення суду від 08.09.1998 року, яке вступило в силу 20.09.1998 року) [PERSON] протягом часу, що значно перевищує шість місяців, не проживав у спірній квартирі, не користувався нею, не оплачував житлово-комунальні послуги. Крім того, протягом усього цього часу він являвся і являється на даний час громадянином іншої держави, в якій має роботу та постійне місце проживання, за яким зареєстрований. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] після смерті матері не проживав у спірній квартирі, а лише іноді навідувався, коли приїздив у відпустку з [PERSON], де проживає, працює та має сімю. Сам же позивач [PERSON] на питання суду відповів, що не міг зареєструватись у спірній квартирі за рішенням суду у 1998 році, оскільки був постійно зареєстрований в [PERSON]. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача бо членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Однак, як зазначено вище, судом не встановлено поважних причин відсутності позивача у спірній квартирі понад шість місяців, а навпаки встановлено, що він виїхав до [PERSON] на постійне місце проживання, а не тимчасово. В районах Крайньої Півночі він працював як громадянин [PERSON], а не громадянин України і має відповідні пільги за таку роботу як громадянин [PERSON]. Він не вчинив жодних дій, направлених на збереження за ним житла в України, зокрема не зареєструвався у квартирі, не відкрив особовий рахунок на своє імя, не бронював його як це передбачено ст. 73 ЖК України, не отримував охоронного свідоцтва, як це передбачено ст. 75 ЖК України, не виконував під час відсутності обовязки наймача житлового приміщення, як це передбачено ст. 78 ЖК України, а тому на підставі ст. 72 ЖК України [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на проживання та користування спірною квартирою. Наведені вище встановлені судом факти свідчать про те, що [PERSON] втратив право на проживання у спірній квартирі ще 21.03.1999 року, тобто через шість місяців з дня набрання чинності судовим рішенням, яким йому було надано таке право, оскільки він таким правом не скористався. Враховуючи наведене, суд вважає, що виконком Первомайської міської ради цілком правомірно, у відповідності до ст.ст. 15, 31, 34, 51, 58 ЖК України, видав ордер на вселення до спірної квартири сімї [PERSON], оскільки фактично спірна квартира на той час була безхозна і жодна особа не була в ній зареєстрована, фактично не проживала та не оплачувала житлово-комунальні послуги, тобто квартира була вільна. Будь-яких передбачених ст. 59 ЖК України підстав для визнання ордеру на жиле приміщення (спірну квартиру) недійсним судом не встановлено. Суд вважає, що права [PERSON] в даному випадку не порушені з наведених вище підстав. Відповідно, згідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, ст. 65-1 ЖК України цілком законно [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON] спірна квартира була передана у власність, оскільки вони були зареєстровані і проживали у спірній квартирі. Таким чином, відсутні передбачені ст. 117 ЖК України підстави для виселення [PERSON] та її сина [PERSON] із спірної квартири, а також відсутні підстави для видачі [PERSON] ордера на вселення, бо він не має права на проживання в цій квартирі. За таких обставин, позов [PERSON] не може бути задоволений, в позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved