Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-04 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом просить визнати договір купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою с. Слабин Чернігівського району, вул. Молодіжна,6 ( бувша вул. Леніна) таким, що відбувся між ним та колгоспом ім. Фрунзе с. Слабин Чернігівського району та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, за вказаною вище адресою, а саме визнати право власності на приміщення: кухню 2-1 площею 14,3 кв.м., кімнату 2-2 площею 22,5 кв.м., кімнату 2-3 площею 12,2 кв.м., веранду площею 3,4 кв.м., кладову площею 6,5 кв.м., льох та ? частину сараю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 1991 році він з колгоспом ім. Фрунзе с. Слабин, правонаступником якого є ТОВ «Слабинське» домовились про продаж йому частини вказаного вище житлового будинку за 3125 руб. 75 коп., 09 січня 1992 року він сплатив за їхньою угодою за частину зазначеного домоволодіння, яким фактично користувався як наймач житлового приміщення - 3282 руб. Позивач зазначає, що оскільки між сторонами фактично відбувся договір купівлі-продажу частини житлового будинку з господарськими спорудами, але договір нотаріально посвідчений не був, посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України, вважає можливим визнати даний договір дійсним та визнати за ним право власності. В судовому засіданні позивач [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Позов просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Слабинське», відповідач [PERSON], третя особа Слабинська сільська рада в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають ( а.с. 48-50). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі та розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до листа Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації від 30.08.2010 року, право власності на нерухоме майно за адресою: с. Слабин, вул. Молодіжна, б.6 зареєстроване за колгоспом ім. Фрунзе в частці ? згідно реєстраційного посвідчення від 21.09.1990 р. та [PERSON] в частці ? частина згідно дублікату договору купівлі-продажу від 24.04.1997 р. № 90 (а.с. 42). З довідки від 15.09.2010 року на а.с.43 вбачається, що правонаступником колгоспну ім. Фрунзе є ТОВ «Слабинське». Як вбачається з матеріалів справи, на загальних зборах уповноважених членів колгоспу ім. Фрунзе 28.12.1991р. розглядалось питання про продаж житлового фонду колгоспу квартиронаймачам за 50% за мінусом амортизаційних відрахувань, в тому числі і 1 частини житлового будинку № 6 по вул. Леніна вартістю 3125 руб. 75 коп.(а.с.9). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 85 09 січня 1992 року позивач сплатив 3282,00 крб. за будинок (а.с 10). 29.06.2001 року Слабинською сільською радою було прийнято Рішення про перейменування вул. Леніна на вул. Молодіжна (а.с.18). Оскільки правовідносини сторін виникли в січні 1992 року, тому застосуванню підлягають норми права, чинні на момент виникнення правовідносин сторін ( ЦК УРСР 1963 року). Стаття 227 ЦК УРСР /1963 року/ передбачає форму для договору купівлі-продажу жилого будинку і момент виникнення права власності на нього. Згідно даної норми, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частина 2 ст. 47 ЦК України /1963 року/, передбачає, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Обовязковою умовою для визнання угоди дійсною на підставі ч.2 ст. 47 ЦК України /1963 року/ є ухилення другої сторони від її нотаріального посвідчення при повному чи частковому виконанні угоди першою стороною. Позивачем, в порушення ст.60 ЦПК України, не надано належних доказів, що сторонами були дотримані всі вимоги й у відповідній формі досягнута домовленість з усіх її істотних умов щодо продажу спірної частини будинку, а саме предмет угоди та ціна, за яку він повинен бути проданий. Надана позивачем квитанція на а.с.10 на зазначені питання не відповідає. Довідки, які знаходяться в матеріалах справи на а.с.9,11,12 не можуть бути допустимими доказами на підтвердження купівлі позивачем спірної частини будинку, крім того, вони містять інформацію, яка не узгоджується з іншими доказами, зокрема, в архівній довідці зазначається про продаж 1 частини будинку, в інших довідках вказується про купівлю позивачем квартири № 2 вказаного вище будинку у 1991 році за 3125,75 крб., що суперечить наданій позивачем квитанції на а.с.10 про внесення позивачем коштів за будинок у 1992 р. в сумі 3282,00 руб. До того ж, у відповідності до ст.71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту прав за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки. Відповідно до ст.76 ЦК УРСР \\1963 року\\ право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України \\ 1963 рік \\ закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами в 1992 році. Позивач до суду за захистом своїх порушених прав звернувся тільки в липні 2010 року. Поновити строк позовної давності позивач не просить. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] пропустив строк позовної давності з поважних причин, ним надано не було. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed