Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів за яким просив суд, визнати недійсним договір дарування 31/50 частин домоволодіння по пров. Спускному, 16 в м. Кіровограді на імя [PERSON] від 28.09.2005 року, знести незаконні добудови на загальному вїзді, що вказані в експертизі від 05.05.2005р. за літерами «А», «А2», «А3», виділити йому належну долю сараю та зобовязати відповідача не чинити перешкод в його реконструкції та переобладнанні під гараж. Відповідно до висновку експерта відновити технічний розрив в один метр між домоволодінням №18 і огорожею домоволодіння №16, збільшивши долю огороду [PERSON] Визнати право власності на добудови проведенні [PERSON] а саме добудова «А1», сарай «Е», навіс «З». Стягнути моральну шкоду в розмірі 200000 грн. Позов мотивує тим, що під час розгляду справи йому стало відомо, що [PERSON] подарувала належну їй частину домоволодіння з надвірними будівлями по пров. Спускному, 16 у м. Кіровограді [PERSON] Вказує, що під час укладення договору дарування від 28.09.2005 року [PERSON] неправдиво вказала, що частина жилого будинку з надвірними будівлями не перебуває під забороною, так як спір по користуванню домоволодінням ведеться з [PERSON] з 2001 року. Вважає, що при укладанні договору даруванні бюро технічної інвентаризації надало нотаріусу неправдиві документи, а саме довідку характеристику, яка не відповідає дійсності. Також вважає, що [PERSON] була подарована і зливна яма під літерою «К», що розташована на його огороді. Ствердив, що договором дарування суттєво зачіпаються його інтереси, як власника обєкта під літерою «К» так і співвласника загального двору. На підставі цього вважає, що договір дарування повинен бути визнаний судом недійсним, а за ним визнано право власності на певні добудови, що проведенні ним, добудови які проведенні [PERSON] підлягають знесенню, оскільки вони заважають проїзду для обслуговування його частини будинку. [PERSON] 06.02.2006 року звернулась з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні двором загального користування шляхом знесення самовільних забудов навісу, зливної ями, водостічних труб, газового димоходу, шиферної огорожі. Зобовязати відповідача привести в робочий стан водонапірний колодязь, два сараї, погріб, огорожу, ворота, хвіртку. Провести розподіл даху з окремим входом для кожного співвласника з його частинами домоволодіння. Стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3500 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судові втрати. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 24.05.2006 року прийнято рішення щодо необхідності прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до розгляду. Позов [PERSON] мотивовано тим, що вона є власником 31/50 частин домоволодіння будинку №16 по пров. Спускному в м. Кіровограді, [PERSON] є власником 19/50 частин цього ж домоволодіння. Земельна ділянка між ними розподілена наступним чином: їй належить 388,4 кв.м., [PERSON] 244.8 кв.м., двір знаходиться в загальному користуванні. Вказує, що у дворі загального користування [PERSON] без її дозволу, без дозволу управління містобудування, самовільно забудував половину двору добудовами, якими фактично захопив 90 кв.м. площі загального двору, перекрив вїзд загального користування. Також без її згоди [PERSON] зніс належний їй сарай під літерою «В», сарай під літерою «Г» та вбиральню під літерою «Д», зруйнував ворота та хвіртку, водопровідний колодязь, знищив дерева. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали просили його задовольнити на тих підставах які зазначені в позові. Зустрічний позов не визнали, пояснивши, що позов є необґрунтований, такий, що не відповідає вимогам Закону. Позовні вимоги є надумані та не підтверджуються ніякими доказами. В судовому засіданні [PERSON] зустрічний позов підтримала, позов [PERSON] не визнала, пояснивши, що [PERSON] не має будь-якого права звертатись з вказаним позовом до неї та просити знесення добудов, так як будь-яких перешкод вона йому не чинить. Навпаки [PERSON] самовільно знесено сарай який їй належить, самовільно захвачено майже весь двір загального користування, зламано покрівлю будинку, зруйновано водопровід. Вважає, що [PERSON] навмисно звернувся з позовом до суду з тим щоб позбавити її будь-якого права користування земельної ділянкою та двором загального користування з тим щоб заволодіти всією землею домоволодіння. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між цими ж сторонами і з того ж предмету 11.04.2003 року Ленінським райсудом м. Кіровограда винесено рішення, цим рішенням позов [PERSON] було задоволено частково, а в зустрічному позові [PERSON] було відмовлено. Дане рішення ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 23.07.2003 року в частині вирішення спору про дачу згоди на узаконення жилої прибудови літера «А1», сараю літера «Е», зобовязання не перешкоджати в спорудженні гаража та стягнення 1500 грн. моральної шкоди скасовано, в цій частині справа повернена на новий розгляд. Тобто, суд апеляційної інстанції частково скасовуючи рішення суду зазначив, що саме необхідно встановити і зясувати суду першої інстанції під час нового розгляду справи і в якій частині. Під час нового судового розгляду справи позивачем [PERSON] подано уточнення позовних вимог, які є різними між собою, не повязанні з предметом первинного позову та виходять за межі тієї частини, яку необхідно дослідити за вищевказаною ухвалою апеляційного суду від 23.07.2003 року. Аналізуючи доводи позивача [PERSON] в частині визнання недійсним договору дарування від 28.09.2005 року, що укладений між [PERSON] і [PERSON], суд прийшов до висновку, що звернення до суду з такою позовною вимогою під час нового судового розгляду є безпідставним, необґрунтованим виходячи з наступного. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Статтею 215 ЦК України закріплені підстави недійсності правочину. Виходячи з положень вказаних норм [PERSON] не доведено яким чином правочин укладений між [PERSON] і [PERSON] щодо дарування частини домоволодіння зачіпає його інтереси та порушує його права. Поряд з цим, позивачем [PERSON] не надано будь-яких доказів щодо законних підстав проведення прибудови літера «А1», законності побудови сараю літера «Е», необхідність зясування яких вказував суд апеляційної інстанції. Також позивачем не надано проекту або технічної документації щодо спорудження гаража. Крім цього, згідно висновку експерта від 28.09.2007 року за №195/3 встановити гараж у дворі загального користування по пров. Спускному, 16 в м. Кіровограді при визначеному порядку користування земельною ділянкою між співвласниками не є мотивованим (т.3 а.с.52-58). Даний висновок сторонами не оспорений, а тому береться судом до уваги відповідно до положень ст.212 ЦПК України. Згідно рішення Ленінського райсуду м. Кіровограда від 11.04.2003 року (а.с.166-171 т.1) між сторонами визначено порядок користування земельною ділянкою по пров. Спускному, 16 у м. Кіровограді, а також визначено, що двір підлягає загальному користуванню співвласників будинку, рішення суду в цій частині набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом критично оцінюється висновок експерта №2340, 2341/21 від 05.05.2005 року, оскільки даним висновком оцінюється ряд питань, які уже досліджувались судом і за яким прийнято вищевказане рішення. За такої обставини названа експертиза не береться судом до уваги як доказ. Суд також вважає безпідставною вимогу позивача [PERSON] щодо знесення незаконної побудови під літерою «А». Оскільки згідно матеріалів інвентарної справи, яка досліджувалась у судовому засіданні, під літерою «А» по пров. Спускному, 16у м. Кіровограді значиться житловий будинок, що побудований в 1911 році. Технічна документація на будівництво мається в матеріалах інвентарної справи. Звертаючись до суду з уточненими позовними вимогами, позивач в одному позові обєднав різні позовні вимоги, що не є повязаними між собою і не можуть бути предметом розгляду під час нового судового розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 вказаної норми доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 4 цієї ж норми закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з наведеного суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] в тій частині, яку необхідно було перевірити за ухвалою суду апеляційного інстанції є бездоказовим, а тому не підлягає задоволенню. Аналізуючи зустрічний позов [PERSON] суд вважає, що позивачка не мала права на звернення з даним позовом до суду, виходячи з наступного. Як вбачається із позову (т.3 а.с.100) [PERSON] звернулась до суду 06.11.2006 року, зазначаючи, що на час звернення вона являється власником 31/50 частин домоволодіння будинку №16, кв.№1 по пров. Спускному в м. Кіровограді. В позові також зазначає, що їй як власнику, чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою, двором та домоволодінням. Згідно матеріалів справи (т.3 а.с.198), 28 вересня 2005 року [PERSON] уклала договір дарування, згідно якого передала у власність [PERSON] 31/50 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель під №16 у м. Кіровограді по пров. Спускному. Тобто, з моменту укладання договору право власності на вищевказане домоволодіння перейшло до [PERSON] В такому разі, саме ця особа має право на звернення до суду у випадку порушення його цивільних прав. В судовому засіданні позивачкою не надано жодних доказів, що власник вищевказаного домоволодіння уповноважив [PERSON] звернутися до суду в його інтересах за захистом порушеного права з боку [PERSON] Відповідно до ч.1 та 2 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених Законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Виходячи з наведеного суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, як такі, що не базуються на Законі

Outcome: dismissed