Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Островського, 9 в м. Новограді-Волинському від 25.03.2006 p., як такого, що посвідчений з порушенням норм чинного законодавства. В подальшому позивач змінила підставу позову та просить визнати недійсним зазначений договір з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, оскільки він укладений під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В обгрунтування позову позивач та її представники посилаються на те, що взимку 2005-2006 p.p. [PERSON] - одинока, престаріла жінка, з пенсією, розмір якої нижчий від прожиткового мінімуму, яка часто хворіла, залишилася без коштів, достатніх для придбання їжі та ліків, без палива для обігріву будинку і, за вкрай тяжких для неї обставин, щоб вижити, змушена була прийняти пропозицію [PERSON] передати їй у власність свій будинок по вул. Островського, 9 м. Новограда-Волинського за ціну, у 6 разів нижчу від його дійсної вартості, розраховуючи на подальшу підтримку та допомогу відповідача, оскільки остання відмовилася доглядати її лише на підставі заповіту. Якийсь час вони проживали разом, а далі [PERSON] залишила [PERSON] саму, і її від голоду врятували сусіди, які доглядають та піклуються про неї до цього часу. Розмір моральної шкоди визначає з урахуванням глибини і тривалості душевних страждань внаслідок втрати житла у розмірі 5 000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, просить відмовити в його задоволенні. Пояснила, що 08.03.2006 р. до неї додому сусідка привела [PERSON], яка запросила її жити до себе, бо не може проживати одна. Домовились про купівлю-продаж будинку [PERSON], в якому відповідач мала жити з позивачем та надавати їй посильну допомогу, в зв'язку з чим кошти від продажу будинку в сумі 21111 грн. повинні були піти на його ремонт та газифікацію. В червні 2006 р. вона поїхала на похорон, кошти від продажу будинку залишилися в ньому, в дивані, а коли повернулась, то [PERSON], вже жила у сусідки, зникли і кошти. Вважає, що її вини в тому, що позивач не живе в будинку немає; вона не брала на себе обов'язку утримувати, лише обіцяла жити з нею та допомагати їй, як допомагала до 2006 р. Взимку 2006 р. до [PERSON] додому не ходила. Позивач чітко розуміла, що вона укладала договір купівлі-продажу будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 25.03.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу з якого вбачається, що продавець [PERSON] продала свій житловий будинок по вул. Островського, 9 в м. Новограді-Волинському [PERSON] за 21 111 грн., з обов'язком звільнити його до 31.03.2006 р. На час укладення договору [PERSON] виповнилося 83 роки, вона проживала в будинку одна, хворіла, дітей та іншого житла не має, мала хронічні захворювання серця, судин, головного мозку, страждала на деформуючий остеоартроз, катаракту, проходила курс лікування у психіатра, що підтверджується інформацією Новоград-Волинського МТМО від 09.06.2009 р. (а.с. 78), витягами з амбулаторної картки позивача (а.с. 7-10), а також висновком судово-психіатричної експертизи, що міститься в матеріалах цивільної справи Новоград-Волинського міськрайсуду 3 2-337/08, оглянутими в судовому засіданні (а.с. 115-119), в зв'язку з чим потребувала постійних витрат на лікування, сторонню допомогу та догляд. Розмір пенсії [PERSON], яка є єдиним джерелом її існування, в першому кварталі 2006 р. становив 408, 84 грн. на місяць, що підтверджується довідкою управління пенсійного фонду в м. Новограді-Волинському від 02.06.2009 р. (а.с.79), тобто був нижчим прожиткового мінімуму, який становив на той час 453 грн. згідно ЗУ «про державний бюджет України на 2006 рік». Як показав свідок [PERSON] на прохання сусідки [PERSON] - [PERSON] він у лютому 2006 р. під час сильних холодів обрізав на паливо дерева в саду [PERSON], та рубав їх на дрова, які заносив до будинку позивачки, де було нетоплено, холодно та брудно, а [PERSON] лежала закутана у шмаття і не піднімалась. Він з сусідкою затопив плиту, яка диміла від переохолодження та приготували [PERSON] чаю. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони, як сусіди, надавали посильну допомогу [PERSON], якої вона потребувала через її безпомічність, старість та хворобу. Крім того, [PERSON] звикла жити з матір'ю і не мала необхідних навичок, щоб дати собі раду. Щоб одержувати сторонню допомогу [PERSON] періодично складала заповіти на ту чи іншу людину, які їй допомагали, в тому числі, - декілька разів на [PERSON], однак через складності в характері, в тому числі викликані психічними розладами позивача, вона не знаходила з ними спільної мови та скасовувала ці заповіти. Влітку 2006 р. [PERSON], яка просила їсти, привели перехожі до [PERSON] і з того часу вона проживала у неї. За свою пенсію позивач не мала змоги повноцінно харчуватись та лікуватись через брак коштів. Не вистачало їх і на придбання палива, яке вона змушена була придбавати за власні гроші, згідно довідки ВАТ «ЕК «Житомиробленерго» протягом 2006 р. матеріальна допомога на придба палива їй не видавалася (а.с. 126). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового-будинку від 25.03.2006 р. вчине за 21 111 грн., вказаний факт не заперечується відповідачем. З інформації агентства нерухомості «Купець» від 09.06.2009 р. (а.с. 80) вбачається, що з наявної в агентстві бази даних, з врахуванням району міста, віку будинку, планування, плс наявності зручностей, ринкова вартість будинку по вул. Островського, 9 в м. Новограді-Волинському житловою площею 32,15 кв.м., та розташований на земельній ділянці 0,09 га методом порівняльн аналізу визначається в 126 250 грн. При первісному слуханні справи відповідач та її представник визнавали обґрунтованість визначення ціни будинку в розмірі 126 250 грн., при подальшому слуханні справи почали заперечувати цю обставину, однак доказів на спростування цієї обставини не надали, клопотання про призначення товарознавчої експертизи не заявили, не довели поважності причин відмови від визнання вищевказаної обставини. Отже, судом встановлено, що позивач, продала належний їй будинок відповідачу за ціну у 6 разів меншу від дійсної реальної його ціни, кошти за будинок підлягали використанню на ремонт будинку і його газифікацію, як пояснила відповідачка в судовому засіданні, а не на задоволення нагальних потреб позивача як особи, що продала своє майно і мала би розпорядитися вирученими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої дл неї обставини і на вкарай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Суд враховує майновий і психічний стан позивача на момент вчинення оспорюваного договор та напередодні; відсутність у позивача іншого, крім будинку, який було відчужено, - житла; співмірність одержаного за договором із дійсною вартістю переданого за цим договором будинку та приходить до висновку, що купівля-продаж будинку по вул. Островського, 9 за договором в 25.03.2006 p., вчинена за 21 111 грн., при ринковій вартості будинку у 6 разів більшій, здійснена під впливом тяжких для позивачки обставин, на вкрай невигідних для неї умовах, про що відповідачу було достовірно відомо. Відповідно до положень ч. 2 ст. 233 ЦК України, закон покладає на сторону, яка скористалася тяжкою обставиною обов'язок відшкодувати другій стороні збитки й моральну шкоду, що завдала їй зв'язку із вчиненням такого правочину, оскільки вона знала про цю обставину та невигідність для другої сторони умов правочину. З врахуванням того, що [PERSON] є престарілою, хворою, немічною людиною з розладами психіки, ступеню її душевних страждань, викликаних змінами у способі її життя та втрат життєвих перспектив, внаслідок укладення кабального договору, їх тривалості, принципів поміркованості, розумності та справедливості, суд визначає розмір завданої позивачу моральної шкоди в сумі 3 000 грн. Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 6 листопада 2009 р. роз'яснив судам (абз. 3 п. 7) за змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. На підставі викладеного,

Outcome: partial