Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення коштів (аліментів) з відповідача на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 квітня 2004 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено запис у книзі реєстрації актів про одруження № 23. В шлюбі народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання з серпня 2009 року в наслідок відсутності взаємних інтересів, поглядів. Сімя фактично розпалась, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, на підставі зазначеного позивач просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що при державній реєстрації шлюбу з відповідачем вона обрала прізвище [PERSON], яке не має намірів міняти після розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі зазначеному позивачем, просив розглянути справу у попередньому засіданні. Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що брак припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2004 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено запис у книзі реєстрації актів про одруження № 23. (а.с.9) Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили спільне проживання з серпня 2009 року та не мають прагнення та наміру до примирення, в зв'язку з чим суд вважає недоцільним надання строку для примирення. Позивач розриває шлюб вперше. Спір щодо подальшого проживання дитини - [PERSON], [INFO] та розподілу спільного майна подружжя відсутній. Судом встановлено, що відповідач, згідно свідоцтва про народження І-НО № 403619 від 05.08.2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с.8). На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи наведені позивачем у відповідності зі ст. 57 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість подальшого сумісного проживання подружжя, та можливість стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], аліментів на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, розпочинаючи з моменту подачі позовної заяви і до повноліття сина, в наслідок зазначеного позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно ст..88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України " Про державне мито" суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] державне мито на користь держави в сумі 51 грн. У відповідності до ст.81 ЦПК України. Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ" суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі - 120 грн. На підставі викладеного, у відповідності ст.ст. 105, 112, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved