Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-12 00:00:00

У травні 2007 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.\~Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю його та відповідача, що сталася 23.11.2006 р. на перехресті вул. Казакова та вул. Миколаївської у м. Дніпропетровську з вини останнього, належний позивачеві автомобіль [NUMBER], отримав технічні пошкодження, чим йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода. На підставі викладеного, з урахуванням уточнення заявлених вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь 12.750, 00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, 3.430, 00 грн. витрат на перевезення позивача іншим автомобілем, 461, 93 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 1.699, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на відсутність вини [PERSON] у спірній ДТП, підтверджену наявним в матеріалах справи висновком експерта, необґрунтованість вимог в частині відшкодування витрат на перевезення позивача іншим автомобілем, безпідставність вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Третьою особою надана заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 242). Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.11.2006 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю сторін. Близько 08:00 годин зазначеного дня відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на підставі запису у свідоцтві про його реєстрацію (а.с. 257), рухаючись по вул. Казакова у м. Дніпропетровську від пр. Гагаріна в напрямку вул. Одоєвського, у порушення п. 14.6. а Правил дорожнього руху України на перехресті з вул. Миколаївською намагався виконати маневр обгону автомобіля Шевроле Авео, що належить на праві власності позивачеві [PERSON] (а.с. 8) та перебував під керуванням останнього, який рухався у попутному напрямку попереду та у той час почав виконувати поворот ліворуч, що потягло зіткнення зазначених транспортних засобів. Зазначені фактичні обставини спірної ДТП, а також відсутність вини [PERSON] та наявність вини [PERSON] в її скоєнні, встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2007 р. у справі про адміністративне правопорушення № 3-78/07, якою відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а/м № 3-78/07 а. 14), постановою того ж суду від 03.01.2007 р. у справі про адміністративне правопорушення № 3г-2/07 (а/м № 3-78/07 а. 12), первинними матеріалами про пригоду, що наявні у зазначених справах. Доводи відповідача щодо відсутності його вини у спірній ДТП суд оцінює критично. Так, обґрунтовуючи свою позицію, останній зазначив, що він не був обізнаний про наявність перехрестя вул. Казакова та вул. Миколаївської, а отже не міг передбачити, що автомобіль під керуванням позивача може здійснити маневр повороту ліворуч, а також послався на те, що позивач перед згаданим маневром всупереч вимогами Правил дорожнього руху не увімкнув завчасно світловий покажчик лівого повороту. Разом з тим ці обставини заперечувалися позивачем та є сумнівними, оскільки відповідач, будучи на час ДТП студентом другого курсу ДНУ, основний шлях автотранспорту до навчального корпусу якого йде по вул. Казакова від пр. Гагаріна, не міг не знати про наявність на вул. Казакова перехресть з вул. Миколаївською та іншими. З приводу того, чи був увімкнутий позивачем світловий покажчик повороту, сторони та залучені ними свідки дали пояснення протилежного змісту. Також суд не може прийняти до уваги наявний в матеріалах справи висновок судової автотехнічної експертизи (а.с. 129-135), оскільки за його змістом експерт незважаючи на те, що сторони дали різні пояснення щодо обставин ДТП, а судом перевага одних пояснень перед іншими обгрунтована не була (а.с. 130), у якості вихідних даних використав лише один варіант, що виходив з пояснень тільки [PERSON] та містив одночасно набір обставин, кожна окрема з яких свідчить на користь відповідача, втім є вкрай спірною. Так, експерт виходив з того, що одночасно водій [PERSON] не був обізнаний про наявність перехрестя вул. Казакова та вул. Миколаївської, не мав обєктивної можливості його розпізнати під час руху, видимість перехрестя була обмежена, а водій [PERSON] не увімкнув завчасно світловий покажчик повороту (а.с. 132, 135). Варіанти відсутності будь-якої з цих обставин, або вихідний набір даних згідно поясненням [PERSON], експертом взагалі не розглядалися, обрання лише такого варіанту вихідних даних з числа можливих у висновку експерта не мотивоване. Крім того, висновок експерта в частині невідповідності дій водія [PERSON] вимогам п. 10.1. Правил дорожнього руху є безпідставним, оскільки суперечить існуючій судовій практиці правозастосування та п. 1.4. Правил дорожнього руху, відповідно до якого [PERSON] вправі розраховувати на виконання іншими водіями Правил дорожнього руху, в тому числі на те, що останні не будуть виконувати маневр обгону автомобіля під його керуванням на нерегульованому перехресті, і не зобовязаний переконуватися у тому, чи не виконують інші водії будь-які маневри у порушення Правил дорожнього руху. Виходячи з наведеного суд доходить висновку про те, що досліджені докази у сукупності підтверджують висновки про наявність у спірній ДТП вини водія [PERSON] та відсутність у ній вини водія [PERSON], викладені в постановах Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2007 р. у справі про адміністративне правопорушення № 3-78/07 та від 03.01.2007 р. у справі про адміністративне правопорушення № 3г-2/07, що мають законну силу. Розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачеві внаслідок спірної ДТП, відповідно до висновку спеціаліста-автотоварознавця (а.с. 87-99) склав 13.717, 17 грн., фактично за ремонт автомобіля ним було сплачено 12.750, 00 грн. (а.с. 12-14). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 22, 1167, 1187, 1188 ЦК України. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, окремо зазначених в законі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Такими збитками вважаються зокрема витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Враховуючи, що спірна ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], суд доходить висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з нього на користь позивача суми у розмірі 12.750, 00 грн. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у межах фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля. Також підлягають задоволенню на підставі ст. 22 ЦК України позовні вимоги в частині відшкодування за рахунок відповідача витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450, 00 грн. та 11,93 грн. (а.с. 21, 22). Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на перевезення позивача іншим автомобілем задоволенню не підлягають, оскільки не вбачається безпосереднього причинного звязку між подією ДТП та їх здійсненням. Так, позивачем не підтверджена доказами беззаперечна необхідність в отриманні послуг перевезення, а також він не був позбавлений можливості обрати менш витратний спосіб пересування. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Не викликає сумнівів, що внаслідок спірної ДТП позивачеві була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з нервовим стресом під час зіткнення автомобілів, пошкодженням і неможливістю експлуатації транспортного засобу, що перебував у його користуванні, необхідністю участі за рахунок особистого часу в оформленні ДТП в органах ДАІ та у судовому розгляді справи про відшкодування шкоди. Разом з тим, суду не надані будь-які докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної йому моральної шкоди і настання внаслідок спірної ДТП суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги у відповідній частині такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 1.000, 00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладають на сторону, проти якої ухвалене рішення суду, пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial