Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Посилається на те, що зареєстрували шлюб з відповідачем 28 вересня 2003 року. Шлюб у обох сторін перший. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин психологічної несумісності та постійних сварок на побутовому рівні. Вони не можуть дійти згоди з приводу виховання дітей. Як чоловік він її не поважає, постійно залякує та змушує відчувати страх. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі через психологічну несумісність та непорозуміння з приводу подальшого спільного проживання. Також зазначила, що неповнолітні діти повинні залишитися проживати разом з нею. Просила шлюб розірвати, а дітей залишити проживати разом з нею. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до суду до позивача [PERSON] з вимогою розірвати їх шлюб, визначити проживання дітей та поділити майно подружжя. В своєму позові вказав, що 28 вересня 2003 року він уклав шлюб з [PERSON]. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося через невиконання належним чином позивачем обовязків матері. Вона не доглядає належним чином за дітьми і на цьому ґрунті у них постійно виникали конфлікти, які відбувалися в присутності дітей. Шлюбні стосунки між ними припинені 28.12.2009 року. З того часу позивач [PERSON] проживає окремо разом з їх донькою [PERSON]. Веде аморальний спосіб життя. Допомогу, яку отримує позивач по догляду за дитиною, витрачає на шкоду інтересам дитини. Спільне господарство ними не ведеться, кожен живе своїм власним життям. Примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їхніх дітей. Добровільно ними не визначено місця проживання дітей. Вважає, що діти повинні проживати разом з ним, оскільки позивач не може створити їм належних умов для виховання та розвитку. Крім того, син тривалий час проживає разом з ним, а донька з дружиною. Також зазначив, що за час перебування в шлюбі ними спільно придбано житловий будинок з господарськими спорудами в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. Даний будинок вони відремонтували та добудували. Домовленості про добровільний поділ вказаного будинку ними не досягнуто, шлюбний договір не укладався. Вважає, що вразі залишення проживання з ним дітей його частка будинку має бути збільшена до ?. Просить суд розірвати укладений між ним та позивачем шлюб, дітей залишити проживати разом з ним, поділити будинок, що є їх спільною сумісною власністю виділивши йому ? частки, а позивачу відповідно ? частки будинку. Стягнути з [PERSON] судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ній. Вказала, що збереження шлюбу між ними неможливе, просила визначити місце проживання дітей з нею. Щодо зустрічного позову, то його визнала частково, не заперечувала проти вимоги відповідача розірвати їх шлюб. Відносно визначення місця проживання дітей із [PERSON] заперечила. Щодо поділу спірного будинку, який є спільним сумісним майном, то не заперечувала проти поділу його в рівних частках, тобто по ? частині кожному з них. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав повністю, зустрічний позов в частині розірвання шлюбу визнав. Щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу, то просив залишити їх проживати разом із матірю. Стосовно поділу спільного сумісного майна, то не заперечував проти виділення по ? частки кожному із подружжя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав частково, при цьому пояснив, що дійсно їх сімя розпалась і він погоджується на розірвання шлюбу. Однак заперечив, щоб діти залишилися проживати із матірю після цього. Щодо зустрічного позову поданого ним, то підтримав його в повному обсязі, просив шлюб розірвати, дітей після цього залишити проживати разом з ним, поділити спірний житловий будинок збільшивши його частку. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов в частині розірвання шлюбу визнав, проти визначення місця проживання дітей з позивачем заперечив. Зустрічну позовну заяву просив задовольнити повністю. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні надала суду висновок про доцільність проживання малолітніх дітей сторін разом з матірю [PERSON] в с.Юрківці, вул. Окружна, 35, тобто в спірному житловому будинку. Крім того додала, що їхня комісія вивчала ставлення дітей до батьків. Син проживає разом із батьком, забезпечений всім необхідним та має всі умови для нормального розвитку та виховання. Матір проживає разом із донькою в с.М.Кучурів у своїх батьків, умови проживання тимчасові. Між самими дітьми панує атмосфера доброзичливості та родинних стосунків. Діти однаково люблять своїх батьків, які забезпечують належний догляд за ними, слідкують за здоровям та люблять їх. Однак вони дійшли висновку про доцільність проживання дітей після розірвання шлюбу з матірю. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, думку представника служби у справах дітей, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов та зустрічний підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 вересня 2003 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). З грудня 2009 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не повязані спільним побутом, у них різні бюджети. Причиною розладу є сварки, що виникають на ґрунті різних характерів та поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сімї суперечить їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. За бажанням позивача необхідно змінити їй прізвище з «Николюк» на «Китарюк». Також судом було встановлено, що сторони проживають окремо починаючи з грудня 2009 року. [PERSON] проживає в с.М.Кучурів у своїх батьків і разом з нею проживає їх донька [PERSON]. Син - [PERSON], проживає разом з своїм батьком [PERSON] в с.Юрківці в будинку, що був придбаний в період перебування сторін в шлюбі. Подружжя ставить вимогу про визначення місця проживання дітей, кожен із батьків вимагає залишити проживати дітей з ним. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до ч.2-3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як передбачає ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 5 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим ч.6 ст.19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. На підставі викладеного суд вважає, що висновок органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2010 року, що міститься в матеріалах справи, складений без мотивів відхилення пропозиції батька щодо участі у вихованні дітей, крім того, висновок суттєво звужує права, як батька дітей так і дітей у спілкуванні і побаченнях між собою, порушує принцип рівності прав батьків на спілкування та участь у вихованні дітей, що є порушенням ст.141 СК України та підставою для непогодження суду з зазначеним висновком. Діти протягом тривалого часу проживають окремо, однак мають прихильність до кожного із батьків. Останні сприяють спілкуванню дітей між собою. Даний факт підтвердили в судовому засіданні сторони. Діти разом граються, гуляють, залишаються по черзі ночувати у кожного із батьків. Дані факти свідчать про те, що між батьками досягнуто мовчазної згоди про місце проживання дітей. Батьки в рівній мірі виконують свої обовязки по відношенню до виховання дітей, їх розвитку. Суд вважає, що зміна цього сталого порядку та передача обох дітей одному із батьків призведе до виникнення конфліктів в подальшому між батьками, що негативно відобразиться в свою чергу на їх дітях та призведе до можливих психологічних травм. Як видно з характеристики [PERSON], остання по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, веде здоровий та активний спосіб життя, громадський порядок не порушує. Видана [PERSON] характеристика також його характеризує виключно з позитивного боку. Відповідно до якої він спиртними напоями не зловживає, працює приватним підприємцем та проживає з сином [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює з відповідачем протягом останніх чотирьох років, він займається перевезенням пасажирів. Жодних неадекватних дій з його боку ніколи не було. Він має достатні матеріальні доходи для утримання сімї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач [PERSON] нетривалий час проживала разом з ним по сусідству в м.Чернівці. Інколи він чув сильний гамір в її квартирі. Однак даний свідок достовірно вказати суду не зміг, з якого приводу відбувався шум та в якій саме квартирі. Що стосується твердження відповідача [PERSON] з приводу нераціонального витрачання позивачем коштів отриманих в якості допомоги на утримання дитини, то воно в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло та спростовано показами самого позивача. Таким чином, врахувавши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, врахувавши прихильність обох дітей, їх вік та стан здоровя, можливість матеріального утримання дітей обома батьками, суд приходить до висновку, що малолітню доньку [PERSON], зважаючи на її вік та тривале проживання з матірю, слід залишити проживати з позивачем по справі [PERSON] Місце проживання малолітнього сина [PERSON] необхідно визначити з його батьком, відповідачем по справі [PERSON], який з моменту припинення сторонами шлюбних стосунків проживає разом з сином. Діти привязані до кожного із батьків з ким проживають і це буде відповідати інтересам дітей. Також в судовому засіданні було встановлено, що сторонами в період перебування в шлюбі придбано житловий будинок під №35 по вул. Окружній в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. Даний житловий будинок в подальшому сторонами був відремонтований та частково добудований. Згідно зведеного акту вартості будинку, господарських будівель та споруд Заставнівського районного бюро технічної інвентаризації, станом на 20.07.2010 року вартість спірного будинку становить 156795 грн. Домовленості про добровільний поділ вказаного будинку сторонами не досягнуто. Відповідач в зустрічному позові просить відступити від рівності часток з врахуванням того, що з ним залишаться проживати діти і просить виділити йому ? частки житлового будинку. У відповідності до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також в ст.69, 70 СК України йдеться про можливість поділу спільного майна подружжя незалежно від розірвання шлюбу за їх взаємною згодою. В разі ж поділу майна, частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у разі коли жоден із подружжя не вчинив дій щодо можливої грошової компенсації іншому із подружжя за частку у спільному сумісному майні, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що дійсно спірний житловий будинок був придбаний сторонами в період шлюбу, даний факт в судовому засіданні сторонами не оспорювався. Саме тому, він є спільною сумісною власністю подружжя. Сторони між собою добровільно не домовилися про його поділ та порядок користування ним, шлюбного договору між ними не має, на грошову компенсацію сторони також не погодилися, жоден з них не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми для подальшої її компенсації. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 71 СК України, взявши до уваги інтереси позивача та відповідача, їх малолітніх дітей, те, що кожен із батьків залишається проживати із дитиною, суд вважає, що частки подружжя в спірному будинку під №35 по вул.Окружній, розташованому в с.Юрківці Заставнівського району є рівними, тобто кожному із них належить по ? ідеальної частки в цьому майні. Також суд вважає, що судові витрати необхідно розподілити між сторонами на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial