Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

У липні 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом в якому вказує, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІІ групи. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управління праці та соціального захисту населення Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області повинно було нараховувати та виплачувати йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат на момент виплати. В травні 2010 року позивач звернувся за виплатою щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, але у виплаті такої допомоги йому було відмовлено з посиланням на те, що відповідач не має відповідних повноважень з виділення додаткових коштів на виплату щорічної допомоги на оздоровлення у кратному відношенні до мінімальної заробітної плати. Крім того, розмір допомоги вказаний у поданій заяві не відповідає розмірам, встановленим постановою Кабінету Міністрів України № 5621 від 12.07.2005 року. Просив суд визнати незаконними дії управління праці та соціального захисту населення Чорнухинської державної районної адміністрації Полтавської області щодо відмови у виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат та зобов»язати відповідача виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат на день фактичного виконання виплати. В судове засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в позові. Суд пояснив, що дійсно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІІ групи, до числа яких відноситься і позивач, передбачена щорічна виплата грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. В той же час статті 62, 67 цього ж Закону передбачено, що порядок застосування цього закону визначається Кабінетом Міністрів України. До того ж управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації як розпорядник бюджетних коштів може використовуватися їх лише в межах затвердженого кошторису. Виплата щорічної допомоги у підвищеному розмірі у затвердженому кошторисі управління на 2010 рік не передбачена, тому для здійснення виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, що зазначений [PERSON] немає ні коштів, ні правових підстав. Представник Відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом ІІІ групи. Його інвалідність встановлена безстроково та пов»язана з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою Полтавської МСЕК № 00358614 від 26 березня 2007 року та посвідченням, виданим відповідачем 26 березня 2007 року серії Б № 506261. Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІІ групи передбачена щорічна виплата грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Посилання відповідача на необхідність при виплаті щорічної грошової допомоги на оздоровлення застосування положення постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення» № 562 від 12 липня 2005 року є безпідставними, так як Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» не уповноважено Кабінет Міністрів визначати розмір щорічної допомоги, в тому числі змінювати його розмір. Розмір такої допомоги вже визначений самим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». До того ж ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», цього закону встановлює, що «дія положень цього Закону не може зупинятися іншими Законами, крім Законів про внесення змін цього Закону», і сам закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України. Отже, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, що підлягає виплаті позивачу, як інваліду ІІІ групи, інвалідності якого пов»язана з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим розміру, встановленого ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Outcome: approved