Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

В серпні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначила, що 26 лютого 1994 року було з відповідачем укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Софіївсьької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис № 16. 24 січня 2007 року між ними шлюб було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі на спільні кошти вони придбали домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську. Оскільки під час укладання договору купівлі-продажу між сторонами були довірительні стосунки договір купівлі-продажу домоволодіння від 24.07.2002 року було зареєстровано на відповідача. Позивачка вважає, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивачка, на підставі ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України бажає щоб за нею було визначено право власності на ? частину будинку. 16 лютого 2010 року позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила також визнати за нею право власності на половину земельного паю, сертифікат ДП-20336266, площею 8,18 га. У судовому засідання позивачка підтримана позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] у судовому засідання також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначив, що з 26 лютого 1994 року по 24 січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. До 1998 року вони мешкали в райцентрі Софіївка Дніпропетровської області. Потім переїхали жити до Дніпропетровську, оскільки вони не мали житла, проживали на зйомних квартирах. [PERSON] працювала медсестрою в 56 лікарні, а відповідач, який не зміг працевлаштуватися, вернувся проживати в [INFO]. Сімю утримувала позивачка, оскільки відповідач перебивався випадковими заробітками. До 2000 року сімя існувала за рахунок здачі в оренду земельного паю. Позивачка уклала договір довічного утримання з [PERSON] і після її смерті продала будинок № 1 кв. 4 по вул. Абхазька в м. Дніпропетровську, згідно договору купівлі-продажу від 27.05.2002 року. На підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2002 року сторони перебуваючи у шлюбі придбали домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську. Також суду зазначив, що земельний пай виділяється особисто, але судова практика передбачає, що якщо земельна ділянка знаходиться в стадії сертифікату, то вона не підлягає розділу, але після отримання державного акту на землю дана земельна ділянка є сумісною власністю подружжя.. Також, оскільки земельний пай не входить до переліку майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, як це передбачено ст. 57 СК України то вона підлягає поділу між подружжями. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що вважає що за позивачкою слід визнати право власності на ? частину домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську, що стосується ? частини земельного паю то в цій частині позову слід відмовити, оскільки земельний пай не було придбано під час сумісного проживання, а був зароблений ним особисто. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 1994 року у відділі реєстрації актів громадського стану Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 16. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] (а.с. 6). 24 січня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 30 (а. с. 7). 15 серпня 2008 року [PERSON] у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу її прізвище - [PERSON] (а.с.8). 24 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську, яке складається з: А-1 житлового будинку,саман, житловою площею 26,9 кв.м., Б- сарай дерев. Обкл.. залізом; В сарай дерев обкл.. залізом; Г- уборна цегла, № 1-4 огорожа, № I мостіння,розташоване на земельній ділянці розміром 836 кв.м. у фактичному користуванні. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі № 2719 та зареєстрований в БТІ 22 січня 2003 року на імя відповідача (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки договір купівлі продажу домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську оформлений та зареєстрований на відповідача, який в той час знаходився з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, додаткових угод які б визначали частки у спільній сумісній власності між членами подружжя не укладалося, тому суд вважає, що частки кожного з подружжя у спільній сумісний власності, що була придбана під час подружнього життя є рівними. За таких обставин позов у цій частині є обґрунтованим, і підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнати за позивачкою право власності на половину земельного паю, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 029361 виданого на імя [PERSON] на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації від 07.06.2002 року № 213-р, площею 8,1447 га., кадастровий номер 12:252:835:00:01:01:017:0013 то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до пункту 2 Указу Президента України N 720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 6 Указу Президента України N 720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Таким чином, оскільки земельна ділянка, право власності на яку [PERSON] набуто шляхом паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарського підприємства, він є членом колективного сільськогосподарського підприємства, то дана земельна ділянка є особистою приватною власністю того із подружжя, кому воно безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі викладеного і

Outcome: partial