Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, встановлення постійного порядку користування житловим приміщенням в квартирі та вселення у квартиру. У позовній заяві вказує на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 17 листопада 1999 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. На теперішній час він хоче поділити квартиру на ідеальні частки так як розлучився з [PERSON]. Згідно ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У квартирі є централізоване опалення, відокремлений санвузол, ванна, газ. Житлова площа кімнат дозволяє виділити йому в користування кімнату розміром 12,3 кв. м., а відповідачам дві житлові кімнати: одна розміром - 16,6 кв. м: друга - 14,6 кв. м. Все інше: кухня, коридор, санвузол, ванна кімната, дві комірчини залишаються в спільному сумісному користуванні та розпорядженні. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала повністю та просить визначити, що [PERSON] належить 1/4 частка в квартирі № З будинку № 2 по вул. Вербова в м. Рівне, вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], встановити постійний порядок користування житловими кімнатами в квартирі [ADDRESS]: виділити в постійне користування [PERSON] кімнату житловою площею 12,3 м. кв.; виділити в постійне користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлові кімнати площею 16,6 м. кв. та площею 14,6 м. кв. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися про час і місце судового засідання належним чином. До початку судового засідання подали клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням їхнього представника на лікуванні. Дане клопотання розглянуто в судовому засіданні та відхилено судом за безпідставністю. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та обєктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 листопада 1999 року виданого КП „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації- належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В даній квартирі, згідно будинкової книги, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З пояснень сторін встановлено, що у квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат: житлової кімнати „З - площею 14,6 кв. м., „4 - площею 16,6 кв. м., „6 - площею 12,3 м. кв. та підсобних приміщень: „8 кухні - площею 9,2 кв. м., „1 коридору - площею 8,9 кв. м., „7 ванної кімнати - площею 2,7 кв. м., „9 туалету - площею 1,3 кв. м., „10 тамбуру площею 0,8 м. кв., „5 кладовки - площею 1,5 м. кв. та двох лоджій. Житлова площа квартири складає 68,7 м. кв., загальна площа становить 71,8 кв. м.. Згідно з рішенням Рівненського міського суду від 02 липня 2008 року по справі № 2- 5512/2008, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Аналізуючи наявні у справі документи судом встановлено, що підставою для реєстрації права власності та видачі свідоцтва про право власності на квартиру № З будинку № 2 по вул. Вербова в м. Рівне, був ордер на житлове приміщення № 1810 від 14 лютого 1991 року та наказ начальника управління житлового господарства від 17 листопада 1999 року № 330. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] скориставшись правом на приватизацію. Дані обставини визнані сторонами і додаткового доведення згідно ст. 61 ЦПК України не потребують. Діюче цивільне законодавство України не містить норми щодо визначення частки у праві спільної сумісної власності, а тому на підставі ч. 1 ст. 8 ЦК України до вказаних правовідносин слід застосувати аналогію закону, а саме норму, що міститься в ст. 370 ЦК України. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У судовому засіданні сторони існування будь - якої домовленості між співвласниками про відступ від правила рівності часток у спільній сумісній власності заперечили. За таких обставин суд вважає, за можливе визначити ідеальну частку [PERSON] у спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS] у розмірі 1А частки, оскільки наявність частки [PERSON] у квартирі [ADDRESS], доведена матеріалами справи та не оспорюється відповідачами. Згідно ст. 155 ЖК України власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що внаслідок створених відповідачами перешкод позивач незаконно позбавлений права користування квартирою № 3 у будинку № 2 по вул. Вербова, у м. Рівне. Крім того, судом встановлено, що позивач зареєстрований у спірній квартирі, іншого постійного житла не має. Розглядаючи позовну вимогу позивача про встановлення порядку користування квартирою № 3 у будинку № 2 по вул. Вербова, у м. Рівне, суд виходить з того, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в даній квартирі після вселення позивача має право проживати чотири людини, квартира має три ізольовані кімнати площею 14,6 кв. м., 16,6 кв. м., 12,3 м. кв. та підсобні приміщення: „8 кухню - площею 9,2 кв. м., „1 коридор - площею 8,9 кв. м., „7 ванну кімнату - площею 2,7 кв. м., „9 туалет - площею 1,3 кв. м., „10 тамбур площею 0,8 м. кв., „5 кладовку - площею 1,5 м. кв. та двох лоджій. Житлова площа квартири складає 68,7 м. кв., загальна площа становить 71,8 кв. м. Враховуючи середню житлову площу, яка припадає на кожного мешканця квартири та враховуючи інтереси інших мешканців та співвласників квартири, суд приходить до переконання про неможливість встановлення порядку користування квартирою на умовах запропонованих позивачем, оскільки буде порушено співвідношення часток співвласників квартири та виділених в користування житлові кімнати квартири. Позовні вимоги в цій частині є недоведеними. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed