Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання за ним права власності на спадщину. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в судовому засіданні пояснив, що рідна сестра позивача [PERSON] склала заповіт в його користь. Однак після смерті сестри [PERSON] довідався, що незадовго до смерті сестра склала інший заповіт в користь [PERSON] своєї племінниці та доньки [PERSON] Вважає, що вказаний заповіт, посвідчений 15 червня 2009 року нотаріусом в м.Луцьку на користь [PERSON] є нікчемним, оскільки даний заповіт посвідчено з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема прочитано та підписано нібито самою [PERSON], яка ні прочитати, ні підписати заповіт не могла, оскільки була неписьменною. Крім того, на час посвідчення заповіту [PERSON] була у хворобливому стані, зумовленому віком, наявністю хронічної психічної хвороби, наслідками перенесених інсультів. Будучи повністю залежною від [PERSON], в сімї якої [PERSON] проживала до часу своєї смерті, вона не могла заперечувати проти складання заповіту. Враховуючи сукупність вказаних обставин, просив визнати заповіт [PERSON] , посвідчений 15 червня 2009 року недійсним (нікчемним). Також просив визнати за ним право власності на житловий будинок №15 по вул..Гагаріна в с.Воронки Володимирецького району в порядку спадкування, оскільки будь-які документи на даний будинок, збудований ще його батьком [PERSON], відсутні. Відповідач проти позову заперечила, будучи за її згодою допитана під присягою, пояснила, що її тітка [PERSON] з квітня 2009 року дійсно проживала разом з нею, в с.Береськ Рожищенського району Волинської області. Оскільки в с.Воронки, де тітка проживала до цього, за нею не доглядали, вона вирішила забрати хвору тітку за її згодою до своєї сімї. З вдячності тітка добровільно та свідомо склала заповіт на її користь. Даний заповіт було посвідчено нотаріусом в м.Луцьку, і будь-яких порушень не було допущено. Тітка повідомила нотаріусу своє бажання заповісти будинок [PERSON], прослухала текст заповіту, який їй зачитував нотаріус, і з допомогою [PERSON], яка підтримувала руку [PERSON], підписала його. [PERSON] була грамотною, розумною жінкою, вчилась в польській школі, добре вміла рахувати гроші. Незважаючи на свої хвороби, на час посвідчення заповіту тітка володіла правою рукою, була при свідомості. Вважає, що позовні вимоги її батька [PERSON] є безпідставними, просила відмовити в їх задоволенні. Представник прокуратури, який вступив до справи для представництва інтересів [PERSON], просив відмовити в задоволенні позову, оскільки при посвідченні оспорюваного заповіту не було допущено порушень закону. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог не предмет спору Рівненського ОБТІ в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, інших учасників судового розгляду, оцінивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 23 червня 2006 року склала заповіт на користь свого брата [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчено посадовою особою Воронківської сільської ради секретарем Якубською Г., що підтверджується її власними поясненнями, оглянутим реєстром нотаріальних дій Воронківської сільської ради за 2006 рік, оглянутим в судовому засіданні заповітом. Як вбачається з тексту цього заповіту, у звязку із неграмотністю та хворобою [PERSON] даний заповіт на її прохання підписано іншою особою [PERSON] З цього приводу свідок [PERSON] пояснила суду, що вона, як посадова особа сільської ради, на яку покладено обовязок вчиняти нотаріальні дії, була викликана до [PERSON] В будинку [PERSON] вона з її слів записала текст заповіту на користь брата заповідачки [PERSON], який на той час проживав в США. Після написання заповіту [PERSON] повідомила, що вона неписьменна, не може сама читати та писати, у звязку з чим текст заповіту прочитала вголос та підписала [PERSON]. Дана нотаріальна дія була внесена до реєстру, в якому за неграмотну [PERSON] також розписалась [PERSON], про що було зроблено відповідну відмітку. Аналогічні пояснення дала суду свідок [PERSON] Також встановлено, що 15 червня 2009 року нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] посвідчено інший заповіт [PERSON], з якого вбачається, що належне їй майно вона заповідає [PERSON] З приводу обставин посвідчення цього заповіту відповідач [PERSON] пояснила, що на прохання тітки вона відвезла її до нотаріуса, в кабінеті якого тітка в її присутності розповіла нотаріусу, який саме заповіт вона бажає посвідчити. Після цього нотаріус надрукував текст заповіту на компютері, декілька разів прочитав його вголос, після чого тітка підписала заповіт. [PERSON] при підписанні підтримувала руку тітки над текстом, оскільки самій [PERSON] було тяжко розписуватись через хворобу. Допитаний в порядку судового доручення нотаріус [PERSON] показав, що після складання заповіту він особисто зачитав його вголос, [PERSON] підписала заповіт в його присутності, а також в присутності одного або двох свідків. Х то саме був присутній при посвідченні заповіту, [PERSON] не пригадує. Як вбачається зі ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Разом з тим, враховуючи сукупність встановлених судом обставин, зокрема наявність у [PERSON] психічної хвороби шизоїдної психопатії, що підтверджується довідкою Володимирецької ЦРЛ №854 від 11.05.2010 року; наявність інших хвороб, підтверджених оглянутою в судовому засіданні медичною картою [PERSON] та довідкою завідуючої ФАПом с.Береськ від 25.05.2010 року, а саме гіпертонічної хвороби, ішемічної хвороби серця, кардіосклерозу, склерозу судин головного мозку, залишкових явищ перенесеного інсульту у вигляді нерухомості лівої руки та ноги; неписьменність [PERSON], перебування її на повному утриманні в сімї [PERSON], існують обґрунтовані підстави вважати, що вільне волевиявлення [PERSON] при посвідченні оспорюваного заповіту могло бути обмежене. Крім того, при посвідченні заповіту допущено грубі порушення встановленого чинним законодавством порядку. Так, у відповідності до ст.ст.1247, 1248, 1253 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 Цивільного Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у Цивільному Кодексі. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи написати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, при цьому не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. У відповідності до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Судом встановлено, що за життя [PERSON] була неписьменною, тобто не вміла читати та писати. Дана обставина підтверджена сукупністю досліджених судом доказів а саме: -поясненнями відповідача [PERSON], яка під присягою вказала, що на пропозицію нотаріуса прочитати заповіт [PERSON] пояснила, що вона читати не вміє; -показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що [PERSON] не вміла читати та писати, у звязку з чим документи від її імені підписували інші особи, в т.ч. при отриманні пенсії, укладенні договорів та ін. -письмовими доказами, в т.ч. копією паспорта [PERSON] серії СР №641456, в якому відсутній підпис власника; копіями договорів страхування майна [PERSON], відомостями про виплату пенсії [PERSON] У, на яких підписи від імені [PERSON] або відсутні, або виконані іншими особами; -заповітом [PERSON] від 23.06.2006 року та реєстром нотаріальних дій Воронківської сільської ради, з яких вбачається, що за неграмотну [PERSON] розписувалась інша особа. Пояснення [PERSON] про те, що тітка [PERSON] ходила в польську школу і добре вміла рахувати, розбиралась у грошах, не спростовують висновків суду про неписьменність [PERSON] З урахуванням викладеного, враховуючи, що по-перше, заповідач [PERSON] була позбавлена можливості особисто прочитати текст заповіту, складеного та записаного з її слів нотаріусом, а також не могла особисто підписати цей заповіт, посвідчення заповіту повинно було відбуватись з дотриманням вимог ст.ст. 207, 1247, 1248, 1253 ЦК України та пп.13, 16, 157, 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року з наступними змінами та доповненнями. Зокрема, заповіт [PERSON] підлягав посвідченню в присутності двох свідків, до числа яких не могла входити [PERSON], в користь якої складався заповіт, а також цей заповіт за неписьменну [PERSON] мала прочитати та підписати інша особа. При цьому відомості про свідків, а також про особу, яка підписала заповіт від імені іншої особи, мали бути занесені до тексту заповіту, нотаріус зобовязаний був встановити їх особи та перевірити дієздатність, як це вбачається зі змісту названих положень чинного законодавства. Разом з тим, вказані вимоги закону при складанні та посвідченні заповіту дотримані не були, що підтвердили в своїх поясненнях відповідач [PERSON] та нотаріус [PERSON] З пояснень відповідача, зокрема, вбачається, що заповіт посвідчувався у відсутності свідків, однак з участю та в присутності [PERSON], що грубо суперечить вимогам ст.1253 ЦК України. [PERSON] також підтвердила, що [PERSON] не змогла прочитати текст заповіту, надрукований нотаріусом, про що особисто йому повідомила. Після цього, нотаріус декілька разів вголос зачитав заповіт [PERSON], що суперечить положенням ч.2 ст.1248 ЦК України та п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Після оголошення тексту заповіту [PERSON] з допомогою [PERSON], яка підтримувала її руку, підписала заповіт, що також є порушенням вимог ч.2 ст.1247 ЦК України щодо особистого підписання заповіту. Нотаріус [PERSON] також підтвердив, що заповіт після його складання він зачитував [PERSON] вголос, також пояснив, що при складанні заповіту були присутніми одна або дві особи. Разом з тим, з оглянутого судом заповіту ВМЕ №844239 вбачається, що заповіт був особисто прочитаний та підписаний [PERSON], відомості про свідків до тексту заповіту не внесені. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при складанні та посвідченні заповіту [PERSON] 15 червня 2009 року в м.Луцьку допущено грубі та істотні порушення порядку нотаріального посвідчення заповіту. У відповідності до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як вбачається з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. У відповідності до ст.1254 ч.4 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, передбачених Законом. З урахуванням викладеного, з огляду на нікчемність заповіту [PERSON], складеного 15.06.2009 року, приймаючи до уваги, що дія заповіту [PERSON] від 23.06.2006 року не підлягає відновленню, а також з урахуванням тієї обставини, що інших заповітів [PERSON] не посвідчувала, виходячи із вимог ч.2 ст.1223 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] за законом як спадкоємець другої черги рідний брат померлої. Будь-яких спадкоємців першої черги, а також осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, судом не встановлено. Пояснення відповідача [PERSON] про те, що її батько [PERSON] страждає психічними захворюваннями та хронічним алкоголізмом, та надані з приводу цього письмові докази не спростовують висновків суду, оскільки не впливають на здатність позивача мати цивільні права, а також не свідчать про обмеження його дієздатності у встановленому законом порядку. Сторони в своїх поясненнях визнали ту обставину, що будинок №17 по вул.Гагаріна в с.Воронки Володимирецького району збудований батьками [PERSON] та [PERSON] до початку війни, і використовувався для проживання членів їх сімї. Після смерті [PERSON] в липні 1983 року [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину як спадкоємці першої черги у відповідності до вимог ст.549 ЦК України 1963 року, який діяв на той час, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки продовжили проживати у спірному житловому будинку. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] набули права власності на житловий будинок №17 по вул..Гагаріна в с.Воронки Володимирецького району в рівних частках в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Дана обставина підтверджена як поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], так і довідкою Воронківської сільської ради №87 від 04.03.2010 року, з якої вбачається, що згідно записів у погосподарській книзі ? частина вказаного будинку рахується за [PERSON], ? частина за [PERSON]. Таким чином, на час своєї смерті [PERSON] була власником ? частини житлового будинку №17 по вул..Гагаріна в с.Воронки Володимирецького району, і після її смерті 24.11.2009 року відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у звязку з його смертю. Як вбачається зі змісту ст.177, 178 ЦК України, обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. У відповідності до ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до прийняття даного Закону, тобто до 2004 року, визнаються державою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що житловий будинок №17 по вул.Гагаріна в с.Воронки наділений ознаками нерухомої неспоживної речі та майна, як це вбачається зі змісту ст.ст.179,181, 185, 190 ЦК України, і в силу цього є обєктом цивільних прав. Оскільки ? частина вказаного житлового будинку до часу відкриття спадщини належала померлій [PERSON] на праві власності, вона входить до складу спадщини. Як вже зазначалось, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON], і прийняв спадщину, оскільки звернувся з заявою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є законним спадкоємцем житлового будинку, і набув право власності на цей будинок правомірно, внаслідок прийняття спадщини. У відповідності до ст.391 ЦК України власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці перешкоди і не були повязані з позбавленням володіння. Власник також вправі предявити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншими особами, як це передбачено ст.392 ЦК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved