Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

20.01.2010р. Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], та про стягнення з неї аліментів на кожну дитину у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В позові зазначає, що сім'я [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей як неблагополучна через неналежне виконання матір'ю батьківських обов'язків. Батько дітей помер 14.01.2005р. Відповідач вже позбавлялася батьківських прав на сина [PERSON], але у 2007 році була поновлена в батьківських правах. Належної уваги мати хлопцям не приділяє, вона не користується у них авторитетом, ніякого впливу на дітей не має. Внаслідок чого діти почали прогулювати уроки, бродяжити. На прохання матері хлопці неодноразово влаштовувалися до дитячого притулку. Безконтрольність з боку матері призвела до того, що діти постійно тікають з дому, бродяжать по місту, прогулюють заняття у школі. Так, 02.10.2009р. працівники ВКМСД Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області доставили до притулку [PERSON], а згодом 10.10.2009р. до притулку звернувся [PERSON] з проханням помістити його у притулок. Мати відмовлялася забирати дітей з притулку мотивуючи відмову тим, що вони її не слухаються. З відповідачем неодноразово проводилися бесіди щодо належного виховання та догляду за дітьми. Проте ситуація на краще не змінилася. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на висновок органу опіки та піклування, позов підтримала. Суду додатково пояснила, що відповідач належних висновків щодо необхідності належного виконання своїх батьківських обов'язків не зробила. З часу знаходження справи у суді змінила місце свого проживання, не повідомивши про це ні службу у справах дітей , ні суд. Зараз проживає в кімнаті гуртожитку по вул. Верещагіна,10. З [PERSON] була проведена бесіда, в ході якої вона розказала, що син [PERSON], який проживає з нею не слухається її, пропускає заняття, почав вживати спиртні напої. Син [PERSON] з нею не проживає, знаходиться у притулку. Вона згодна на позбавлення її батьківських прав, оскільки не має ніякого впливу на синів. Представник служби у справах дітей позов підтримала. Суду пояснила, що зі слів дитини [PERSON], стало відомо, що [PERSON] змінила місце проживання і зараз вони проживають у гуртожитку по вул. Верещагіна,10. 12.10.2010р. було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, в ході якого встановлено, що умови проживання сім'ї задовільні. [PERSON] у кімнаті є ліжко та стіл для готування уроків. В процесі бесіди [PERSON] повідомила, що син її не слухається, пропускає заняття, вживає спиртні напої, тому вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав на обох дітей. Відповідач у судове засідання двічі не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В попередньому судовому засіданні позов в частині позбавлення батьківських прав щодо сина [PERSON] визнала, а щодо сина [PERSON] заперечувала. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, суд встановив наступне. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], має трьох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] та [PERSON], [PERSON], помер 14.01.2005р. На час розгляду справи [PERSON] проживає в [INFO], у гуртожитку. Разом із нею проживає чоловік [PERSON] та син [PERSON]. [PERSON] проживає у притулку з жовтня 2009 року. Дочка [PERSON] проживає з батьком. Сім'я [PERSON] проживає в кімнаті площею 19 кв.м. В кімнаті наявне ліжко для дитини [PERSON] та стіл для готування уроків. Діти [PERSON] та [PERSON] з березня 2009 року перебувають на обліку служби у справах дітей, як діти, які опинилися в складних життєвих умовах, через неналежне виконання батьківських обов'язків та відсутність контролю з боку матері. Хлопці неодноразово тікали з дому, бродяжили по місту. За заявами матері неодноразово влаштовувалися до притулку. Останній раз [PERSON] був доставлений до притулку 02.10.2009р. працівниками ВКСМД Бердянського МВ ГУМВС, оскільки займався бродяжництвом. У квітні 2010р. він втік з притулку і повернувся жити до матері. [PERSON], 10.10.2009р., самостійно прийшов до притулку з проханням влаштувати його. До цього часу проживає у притулку, навчається у Бердянському ліцеї. Мати провідала дитину один раз. Наміру забирати його взагалі не має. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Умовами проживання, успіхами у навчанні сина не цікавиться. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], вихователь-методист дитячого притулку, суду показала, що [PERSON] був доставлений до притулку за бродяжництво, а [PERSON] сам прийшов до притулку. [PERSON] жити з матір'ю не хоче, хоче щоб його забрав дядько. Мати 1 раз провідала дітей. [PERSON] втік з притулку у квітні і повернувся жити до матері. Наміру забирати [PERSON] з притулку мати не має, дитиною взагалі не цікавиться, ніякої матеріальної допомоги дитині не надає. Свідки [PERSON], вчитель ЗОШ №9, [PERSON], вчитель ЗОШ №9, суду показали, що [PERSON] часто пропускав заняття у школі. Мати до школи приходила рідко. У вересні 2009 року стало відомо, що хлопець втік з дому, до школи не ходив. Згодом був доставлений до притулку за бродяжництво. Мати втратила контакт з дитиною, не мала на нього ніякого впливу. Свідок [PERSON], вчитель ЗОШ №4, суду показала, що [PERSON] з 2005 року перебував на обліку, як дитина, яка позбавлена батьківського піклування. Хлопець до 2005 року проживав з батьком. Після смерті батька - з дідусем по лінії батька. У 2007 році дідусь помер і [PERSON] проживав з матір'ю. Однак контакту з дитиною мати налагодити не могла, не мала на сина ніякого впливу. [PERSON] прогулював уроки, тікав з дому. Вислухані у судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] суду розказали, що дійсно тікали з дому не слухалися матір, але тепер хочуть повернутися додому. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON], як мати не відбулася, її пасивність і байдуже ставлення до дітей, відсутність контролю за дітьми, призвели до того, що діти почали бродяжити, прогулювати заняття. Мати не створила для дітей належних умов для проживання та розвитку. Успіхами у навчанні, станом здоров'я дітей не цікавиться. За час знаходження дітей у притулку ніякої матеріальної допомоги їм не надавала. Авторитетом у дітей мати не користується, не має на них ніякого впливу. За таких доказів суд вважає встановленим, що [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, що згідно зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення аліментів, оскільки відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини ( аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів має врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд приймає до уваги сімейний і матеріальний стан відповідача, яка на сьогодні ніде не працює. В зв'язку з чим суд вважає, що потрібно стягнути аліменти на кожну дитину в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Outcome: approved