Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

24.03.2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення авансу з урахуванням індексу інфляції за 2006-січень 2010 року у сумі 9097грн.76 коп., 3% річних в сумі 200 гривень, 1000 гривень моральної шкоди, 100 гривень витрат на оплату правової домоги та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 16.01.2006 року [PERSON] в рахунок майбутнього укладення нотаріального договору купівлі-продажу житлового будинку № 30 по вул. Клімовцова у с. Вороновка Вознесенського району Миколаївської області отримала від позивачки 5000 гривень, про що написала письмову розписку, хоча зазначила в ній, що ці кошти є завдатком, а не авансом. В жовтні 2009 року на вимогу повернути гроші відповідачка відмовилась, тому позивачка просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що неодноразово зверталася як до відповідачки з приводу нотаріального оформлення договору купівлі-продажу так і сільської ради за сприянням щодо оформлення правовстановлюючих документів на будинок № 30 по вул. Клімовцова в с. Воронівка Вознесенського району, однак [PERSON] постійно відмовлялася під усілякими приводами. [PERSON] зазначила, що відповідачка має відшкодувати їй моральну шкоду, яку оцінює в 1000 грн., так як на придбання вказаного будинку вона витратила кошти з соціальної допомоги на дітей, якими опікується, була змушена виселитись з нього через що мала неприємності і перенесла моральні страждання, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник [PERSON] позов не визнали, зазначили, що позивачка по-перше, пропустила строк звернення до суду і не підтвердила поважність причин пропуску належними доказами, по-друге, належним чином договір не був оформлений з вини [PERSON], яка посилалася на важке матеріальне становище. Крім того пояснили, що 5000 грн., отриманих від позивачки були завдатком і не підлягають поверненню. Просять у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони в січні 2006 року досягли усної домовленості про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку № 30 по вул. Клімовцова в с. Воронівка Вознесенського району Миколаївської області, який належить відповідачці. [PERSON] 16.01.2006 року отримала від [PERSON] 5000 гривень, про що надала останній розписку, складену власноручно, вказані кошти сторони визначили як завдаток за будинок (а.с.5) і покупець в строк до 20.04.2006 року зобов"язується оформити документацію для укладення договору купівлі - продажу зазначеного нерухомого майна. Доводи представника відповідачки, що позивачка пропустила строк звернення до суду для захисту своїх прав, так як це право в неї виникло у квітні 2006 року, суд сприймає критично зважаючи на намагання [PERSON] захистити свої права шляхом звернення до Вознесенського міськрайонного суду 19.02.2008 року із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно рішення місцевого суду від 11.07.2008 року договір купівлі-продажу будинку № 30 по вул.. Клімовцова в с. Воронівка Вознесенського району укладений 16.01.2006 року між [PERSON] та [PERSON] визнаний дійсним( а.с.7-9). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12.11.2008 року рішення Вознесенського міськрайонного суду від 11.07.2008 року скасоване та постановлене нове- про відмову в задоволенні позову(а.с.10). Позивачка намагалася захистити своє право шляхом звернення із позовом про стягнення авансу за місцем проживання [PERSON] до Білозерського районного суду Херсонської області, однак позов їй був повернутий за непідсудністю( а.с.28). У даному випадку судом не встановлено факту укладення договору купівлі-продажу з дотриманням обов'язкової для цього нотаріальної форми. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між [PERSON] та [PERSON] не укладено, передана позивачкою відповідачці сума у розмірі 5000 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачці у цьому ж розмірі. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON] саме з вини [PERSON] договір купівлі-продажу не був укладений нотаріально, так як вона, як власниця будинку не займалася оформленням документів, тому позивачка тривалий час і неодноразово зверталася до неї та була змушена просити керівників Вороніської сільської ради втручатися у даний спір. Зважаючи на викладене, суд вважає, що саме з вини [PERSON] позивачка не мала можливості, а ні укласти цивільно-правовий договір, а ні отримати переданий першій аванс, тому відповідачка в порядку ст.. ст.. 611 та 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов'язання, так як боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] має відшкодувати позивачці отриманий нею аванс з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 9610 грн. 76 коп. за період зквітня 2006 року по січень 2010 року, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 200 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зазначені вимоги згідно з вищезазначеною нормою закону підлягають задоволенню у повному обсязі, на користь позивачки підлягають стягненню 93 грн. витрат на сплату судового збору та 120 грн. коштів на оплату ІТЗ. З відповідачки, як сторони не на користь якої постановлено рішення, згідно ч 1 ст. 84 ЦПК України стягуються витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права у розмірі 100 грн. ( а.с.13).

Outcome: partial