Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що їй належить 21/100 частина домоволодіння №39/5 по вул.Луговій в м.Херсоні, відповідно договору дарування від 26.02.2003 року. В даному будинку зареєстрований відповідач по справі. Відповідач, не є членом її родини, на даний час його місце перебування невідоме, тому не має можливості зняти його з реєстраційного обліку. У звязку з чим, просить суд задовольнити позов, визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим будинком №39/5 по вул.Луговій в м.Херсоні та зобов»язати ВГРІФО зняти його з реєстраційного обліку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, а саме просила суд усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом зняття з реєстрації відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, по слухання справи був повідомлений належним чином, в тому числі в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України. Представник сГІРФО Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області в судове засідання не зявився, але згідно заяви від 27.09.2010 року просив розглядати справу без їх участі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 1-2 ст. 224 та ч. 2 ст. 225 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позов у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно договору дарування від 26.02.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.03.2003 року 21/100 домоволодіння №39/5 по вул.Луговій в м.Херсоні [PERSON]А подарувала [PERSON], і це її право відповідачем не оспорюється. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.10.2003 року [PERSON] є власницею земельною ділянкою 0,0779 га. З пояснень свідка [PERSON], [PERSON], вбачається, що відповідача [PERSON] вони ніколи не бачили та не знали, в будинку позивачки він не мешкав. Свідок [PERSON] пояснила, що її мати бабуся позивачки прописали відповідача в даному житловому будинку, так як будинок йшов на зніс і всім зареєстрованим у ньому повинні були бути видані квартири. Але будинок не знесли і відповідач так і залишився прописаний в ньому, а потім виїхав на постійне місце проживання у Росію, де він зараз мешкає вона не знає. Судом встановлено, що в будинок нового власника, а саме [PERSON] у визначеному законом порядку [PERSON] вселений не був, тому не набув права на користування спірною частиною будинку. Таким чином, відповідач по справі [PERSON], як член сім»ї колишнього власника, втратив право на користування зазначеним житлом з моменту переходу права власності від колишнього власника будинку до [PERSON] Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що наявність реєстрації в будинку [PERSON] порушує право розпорядження своїм будинком нового власника.

Outcome: approved