Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 29.01.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. 12.02.2010 року Кіровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі цього виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження. 18.02.2010 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна зазначеної вище квартири, що належить його дружині [PERSON] Акт безпосередньо стосується його прав та інтересів, був складений без його участі, без існування боргових зобовязань перед банком. Накладення арешту на квартиру є незаконним, оскільки остання є спільною сумісною власністю подружжя. Так, 30.06.2001 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. 14.12.2007 року, дружиною було укладено договір купівлі-продажу квартири. Таким чином, остання є майном, що набуте подружжям за час шлюбу та належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності. Про укладення дружиною договору іпотеки, предметом якого є квартира, йому відомо, оскільки він приймав участь при підготовці до його укладення. Докази щодо надання ним згоди на укладення дружиною договору іпотеки, документи, повязані з цим договором та примірник договору іпотеки у нього відсутні. Також відсутня домовленість між ним та дружиною щодо володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, в тому числі щодо квартири. Він не має боргових зобовязань перед відповідачами, а відповідно позбавлення його майна в рахунок погашення грошових зобовязань за третіх осіб, є протиправним позбавленням права власності. В звязку з цим, просив визнати квартиру [ADDRESS] такою, що належить на праві спільної сумісної власності, звільнити вказане майно з-під арешту. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав та, посилаючись на викладені в ній підстави, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В наданих письмових запереченнях та поясненнях зазначив, що в звязку з неналежним виконанням позивачкою умов кредитного договору банк у відповідності до умов останнього та укладеного з [PERSON] договору іпотеки звернувся до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що належить позивачці. У відповідності до вимог закону, нотаріусом була нотаріально посвідчена заява позивача, в якій він дав згоду своїй дружині на укладення та підписання на свій розсуд кредитного договору та в забезпечення виконання зобовязань за цим договором на підписання договору іпотеки на квартиру, набуту під час зареєстрованого шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала зазначив, що в грудні 2007 року під час звернення до банку щодо можливості отримання кредиту для розвитку бізнесу їм повідомили, що це можливо під заставу нерухомості - квартири. Остання знаходилась у власності її батька [PERSON] В ній проживають її батьки та вона. Їм було запропоновано скористатись іпотечним кредитом під заставу квартири та оформити це шляхом укладення договору купівлі-продажу між батьком та нею. Батько підписав договір купівлі-продажу квартири, однак гроші за неї не отримував та не мав наміру їх отримувати від неї, оскільки всі знали, що ці гроші необхідні для розвитку бізнесу та саме для цього отримується. Також зазначила, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу квартири вона з позивачем однією сімєю не проживала, шлюбні стосунки між ними фактично були припинені. Представник третьої особи - Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. В попередньому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. З урахуванням зазначеного та думки позивача і відповідачів, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності представника третьої особи, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності останнього. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська 30.06.2001 року, актовий запис №386 (а.с.16). 14.12.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22334863 відповідно до п.п.1.1.1,1.1.2,1.1.6,1.2.1 якого, відповідачці було надано кредит в сумі 63000 доларів США для придбання нерухомого майна - квартири №4 по вул.Героїв Сталінграду в м.Дніпропетровську під 13% річних на строк до 13.04.2021 року (а.с.55-59). 14.12.2007 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» було укладено договір іпотеки №22334863/7954 в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №22334863 від 14.12.2007 року, а також з усіх додаткових угод до нього та предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (а.с.60-61). Згідно заяви на видачу готівки від 14.12.2007 року відповідачка [PERSON] отримала обумовлену кредитним договором суму в розмірі 63000 доларів США та також 14.12.2007 року останньою було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.37,62). Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 19.02.2008 року КП «ДМБТІ» за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на цю квартиру (а.с.39). 08.04.2009 року банком у відповідності до п.5.1 договору іпотеки [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушень умов кредитного договору та погашення заборгованості протягом 30 банківських днів, з попередженням про примусове стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та договору іпотеки (а.с.63). Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення та не заперечувала відповідачка в судовому засіданні, вказану вимогу остання отримала 24.04.2009 року (а.с.64). Оскільки вказану вимогу [PERSON] виконано не було 21.01.2010 року банк звернувся з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки №22334863/7954 від 14.12.2007 року щодо звернення стягнення на належне позивачці нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.68). 29.01.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на належну [PERSON] квартиру, за рахунок коштів від реалізації якої задовольнити вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції в розмірі 80472,26 доларів США або 643874,65 грн., з яких: 60576,80 доларів США або 484687,09 грн. заборгованість за кредитом, 8762,70 доларів США або 70112,12 грн. заборгованість по процентам, 11132,76 доларів США або 89075,44 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом терміном з 14.03.2009 року по 23.12.2009 року, термін за який стягується заборгованість з 14.12.2008 року по 14.12.2009 року (а.с.69). Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви позивач надав згоду своїй дружині [PERSON] на укладення та підписання на умовах на свій розсуд кредитного договору та в забезпечення виконання зобовязань за цим договором договору іпотеки на квартиру [ADDRESS], набутої ними під час зареєстрованого шлюбу. При цьому [PERSON] було розяснено зміст ст.ст.60,65 СК України (а.с.72). За заявою ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції та на підставі виконавчого напису постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 12.02.2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №116 від 29.01.2010 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо звернення стягнення на належну [PERSON] квартиру, за рахунок коштів від реалізації якої задовольнити вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції в розмірі 80472,26 доларів США або 643874,65 грн., з яких: 60576,80 доларів США або 484687,09 грн. заборгованість за кредитом, 8762,70 доларів США або 70112,12 грн. заборгованість по процентам, 11132,76 доларів США або 89075,44 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом терміном з 14.03.2009 року по 23.12.2009 року, термін за який стягується заборгованість з 14.12.2008 року по 14.12.2009 року (а.с.6,79). Вказаною постановою боржнику запропоновано добровільно сплатити заборгованість по кредиту в строк до 19.02.2010 року та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Тієї ж доби копія вказано постанови була направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.78). 18.02.2010 року державним виконавцем в присутності двох понятих та [PERSON] було складено акт опису та арешту майна квартири [ADDRESS], від підпису якого [PERSON] відмовилась (а.с.86-87). Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі написи нотаріусів. Відповідно до ст.18 вказаного закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в ст.3 цього Закону; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) в інших передбачених законом випадках. Відповідно до ст.55 цього закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що кредитний договір та договір іпотеки між банком та [PERSON] був укладений з дотриманням вимог діючого законодавства при наявності нотаріально завіреної згоди чоловіка останньої позивача [PERSON] останньому нотаріусом розяснювались положення ст.ст.60,65 СК України. Також суд не вбачає порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій на підставі виконавчого напису нотаріуса, в тому числі при складанні акту опису та арешту майна. Крім того, відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Як зазначено в позовній заяві позивач та відповідачка [PERSON] проживають за різними адресами. Остання в судовому засіданні в заперечення проти позовних вимог зазначила, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу квартири вона з позивачем однією сімєю не проживала, шлюбні стосунки між ними фактично були припинені. Позивач в судовому засіданні вказані заперечення не спростував. Таким чином, судом встановлено, що квартира була придбана відповідачкою [PERSON] під час окремого проживання з позивачем та фактичного припинення шлюбних стосунків, за належні їй кошти, отриманні за кредитним договором для придбання спірної квартири. А тому, у відповідності до ст.57 СК України суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання права спільної сумісної власності з відповідачкою [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В звязку з цим, а також вищевикладеними обставинами та положеннями закону позивачу слід відмовити і в задоволенні решти позовних вимог щодо звільнення квартири з-під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed