Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить постановити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON]. [PERSON] матеріальну та моральну шкоду назагальну суму 206 900 (двісті шість тисяч девятсот) гривень. В обгрунтуваннясвоїх вимог покликається на те, що у 1977 році він па свою сім»ю,яка складається з пяти осіб отримав нову чотирьох кімнатну квартиру №121 повул.Масарика.18 у м. Львові, загальною площею 83,6 кв.м. Зазначена квартира позивачем була приватизована, а в число співвласників квартири були включені члени його сім»ї - дружина [PERSON] дочка - [PERSON], та внуки позивача - [PERSON] та [PERSON] Згодом сім»я позивача розпалася і він розлучився з дружиною [PERSON] За деякий час колишня дружина позивача та донька, звернулись до нього зпрохання про продаж квартири №121 по вул.Масарика.18 у м. Львові, оскільки єможливість придбати житло в смт. Брюховичі, де значно.покращатьсяумови проживаннячленів їх сім»ї, та крім цього стверджували, що позивач матиме свою окрему кімнату упридбаному будинку. Позивач розуміючи, що його внуки підростають, а донька має намірналагодити своє особисте життя , погодився на їх пропозицію та повністю довірився по оформленню договору купівлі-продажу доньці, оскільки по стану здоровя він більше часу перебував у госпіталі ніж у дома. 21.12.2005 р. був укладений договір купівлі-продажуквартири №121 по вул.Масарика,18 у м. Львові, а через десять днів позивач, колишня дружина, донька та внуки переїхали до нового житлового будинку по вул.Журавлина, 13 у смт. Брюховичі, в якому позивачу було виділено кімнату та пояснено, що він і тутпроживатиме. Однак ,починаючи з 2006 р. колишня дружина позивача та його доньки, почали вимагати, щоб він покинув житловий будинок по вул.Журавлина,13 у смт.Брюховичі, посилаючись на те, що він не має на нього жодного права. Оскільки позивачне міг витримувати моральних та фізичних страждань які завдавали йому відповідачі, був змушений винаймати житло в знайомого [PERSON] , на яке витратив 1200 грн., крім цього його серце та нервова система не витримали постійного перевантаження і позивач був змушений лягти у стаціонарне відділення військового госпіталю з гіпертонічним кризом, витративши на лікування 4200 гривень. Так само позивачем витрачено суму 1500 гривень на судові витрати та правові консультації. Позивач вважає, шо відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за свої дії та бездіяльність, а тому оцінки моральну шкоду завдану йому такими тривалими та цинічні знущання в розмірі двісті тисяч гривень. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON]. ствердили позовні вимоги та дали пояснення аналогічні змісту позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди є недоведеними та безпідставними, оскільки позивач сам стверджу є, шо йому 79 років, крімцього він є інвалід війни другої групи як ветеран - інвалід війни, а відповідно він періодично по стану здоровя підліковується у воєнному госпіталі і витрачає кошти на ліки. Щодо витрат позивача на винаймання житла, правові консультації та судові витрати, усі ці витрати він здійсняв добровільно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з»явилися, однак були неодноразово належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе заслухати справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку учасників процесу,з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] періодично по стану здоров'я перебуває в госпіталі на лікуванні, оскільки є інвалідом війни другої групи як ветеран - інвалід війни. Факт жорстокого і цинічного поводження відповідачів щодо позивача, позивачем не доведено. Згідно довідки №418 клініки АПД 1120 ЦВКГ зазначено, що [PERSON] у 1956р. під час бойових дій в Угорщині отримав множинне відламкове поранення голови,грудної клітки,правого передпліччя, лівої ступні. В подальшому його стали турбувати болі та шум голови, запаморочення, зниження памяті, порушення сну, нестійкість при ході. З 1988р.страждає зниження гостроти зору, ішемічною хворобою серця - у 2005р. переніс інфаркт міокарда, гіпертонічною хворобою, з 1991р. - хронічною двобічною приглухуватістю змішаного типу, з 2002р.-хронічним калькульознимхолециститом, хронічним панкреатитом. З приводу даних захворювань постійно лікується амбулаторно, періодично стаціонарно. Згідно посвідчення серії Б №079934 виданого Львівським обласним військкоматом - [PERSON] є інвалідом другої групи як ветеран - інвалід війни. Згідно виписного епікризу зазначено, що [PERSON] в період з 02.06.2006р. по 14.06.2006р.перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні кардіології 1120 центрального військового клінічного госпіталю ЗахОК. Згідно довідки поліклініки 1120 ВГ ЗахОК№332 від 18.06.2007р.- О.І. знаходився в клініці під медичним спостереженням. Згідно копії направлення №461 від 19.06.2007р.- [PERSON] направляється на стаціонарне обстеження та лікування. Згідно довідки Виконавчого Комітету Брюховецької се.піпш08.07.2009р. в будинку №13 по вул. Журавлиній в смт. Брюховичіпрописані дві особи -[PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.2006р. - [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок №13 по вул. Журавлиній у смт. Брюховичі.? У судовому засіданні встановлено, що позивач періодично здійснює лікування внаслідок отриманих множинних поранень під час бойових дій у 1956р. Відтак, позивачем не доведено причинний зв'язок між перебуванням його на лікуванні із неправомірними діями щодо нього відповідачів. Суду не надано письмових доказів у підтвердження витрат, які ноніс позивачна вннаймання квартири та на юридичні послуги . Допитаний у судовому засіданніза клопотанням позивача свідок [PERSON] пояснив ,що дійсно [PERSON] деякий час проживав у нього в квартирі, однак він не укладав із ним договору найму, за яким би позивач сплачував якусь визначену суму. Щостосується покликань позивача на неправомірне заволодіння його житлом з боку відповідачів та моральну шкоду, яку йому цим самим спричинено, то приймає до уваги рішення Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 08.12.2008 р., яким в користь [PERSON] стягнуто вартість його частки у проданій квартирі. ,що суд вважає достатньою моральної компенсацієюйого моральних страждань від дій відповідачів при продажу квартири. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуєтьсяособою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки позивачем не надано жодних доказів у підтвердження своїх Вимог, судвважає позов недоведеним, а тому такий не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed