Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-04 00:00:00

05 травня 2010 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила суд визнати недійсним договір поруки № №КRКRSЕ00150197/2 від 06.03.2006 р., укладений начебто між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач (далі - Банк), який [PERSON] в дійсності не підписувала, а також просила повернути сторони договору поруки в початковий стан, стягнувши з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 3123,05 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. В ході розгляду справи позивачка уточнила та збільшила розмір своїх позовних вимог у зв`язку зі збільшенням списаної з неї відповідачем суми за договором поруки та просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок повернення сторін в початковий стан грошові кошти в сумі 3648,75 грн., решту позовних вимог [PERSON] залишила незмінними. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що, починаючи з лютого 2010 р. з її платіжної картки в ПАТ «ПриватБанк», відкритої для отримання заробітної плати за основним місцем роботи, без її відома та згоди почали зніматися грошові кошти. З метою з`ясування цього питання в лютом 2010 р. вона звернулася до відповідача, де її повідомили, що списацня грошових коштів здійснюється в погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 06.03.2006р. №КRКRSЕ00150197/2 , за яку позивачка начебто поручилася шляхом укладання з банком договору поруки №№КRКRSЕ00150197/2 від 06.03.2006 р. Проте ніякого договору поруки з Банком [PERSON] не підписувала, свій підпис на документах заперечує. Станом на дату уточнення позовних вимог загальна сума списаних з неї відповідачем коштів склала 3648,75 грн., що підтверджується виписками з карткового рахунку. Крім того, діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що протягом восьми місяців поспіль вона та її сім`я, яка складається з неї самої та неповнолітньої доньки, яку позивачка виховує сама, будучи вдовою, лишилися без джерел до існування, оскільки зарплата державного службовця є для [PERSON] єдиним джерелом доходів, так як працювати за сумісництвом вона не має права. Щоб прогодувати себе та дитину, вона змушена була позичати гроші у всіх родичів та знайомих, що доставляє їй додаткові моральні переживання, почуття неспокою, принижує людську гідність. Через відсутність коштів в неї виникла заборгованість зі сплати комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла загроза їх відключення, змінився її звичний уклад життя, вона перенесла стрес від постійної думки про те, де шукати гроші, та як прогодувати родину, через це позивачка змушена була звертатися за медичною допомогою та приймати антистресові препарати. Заподіяну їй шкоду [PERSON] оцінила в сумі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, наполягаючи на його задоволенні та додатково посилаючись на висновок судової почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що підпис в графі «підпис» на спірному договорі поруки [PERSON] не належить, що підтверджує слушність позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення без участі відповідача. Представник третьої особи Перкін В. [PERSON] . проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок експерта та інші письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить платіжна картка № [NUMBER] , видана ПАТ КБ «Приватбанк», на яку здійснюється нарахування позивачці заробітної плати за місцем основної роботи в Північній міжрайонній державній податковій інспекції м. Кривого Рогу, що підтверджує факт укладання з відповідачем Договору про надання банківських послуг. з Починаючи з 16 лютого 2010 р. по 13 вересня 2010 р. з платіжної картки позивачки Банком було списано грошові кошти на загальну суму 3648,75 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку № № [NUMBER] за період з 01.01.2010 р. по 18.09.2010 р. Списання грошових коштів здійснювалося відповідачем в погашення Зоргованості [PERSON] за кредитним договором від 06.03.2006р. № №КRКRSЕ00150197/2 , за яку позивачка начебто поручилася шляхом падання з Банком як Кредитором договору поруки №КRКRSЕ00150197/2 від 06.03.2006 р., відповідно до п.1 якого [PERSON] як Поручитель поручилася ред Кредитором за виконання [PERSON] (далі - Боржник) зобов`язань за едитним договором від 06.03.2006р. № №КRКRSЕ00150197/2 (далі - Кредитний договір.), в т.ч. щодо зобов`язань з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, щомісячного падання грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту; сплати загороди за надання фінансового інструменту; сплати пені за кожен день зстрочки. Відповідно до п. 2 Договору поруки Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. На звернення позивачки до відповідача (а.с. 6-8) [PERSON] було відмовлено, що відповідно до Висновку за результатами службового слідування за її заявою факт не оформлення спірного договору поруки вважається непідтвердженим у зв`язку з чим зобов`язання за кредитним довором рекомендовано покласти на позивальника [PERSON] та поручителя [PERSON] (а.с. 27-31) Проте дані висновки відповідача, крім пояснень самої позивачки, остовуються Висновком судової почеркознавчої експертизи №53/04-223 від 08.09.2010 р., з якого вбачається, що підписи, розташовані у графі «Підпис» від зі поручителя в договорі поручительства № №КRКRSЕ00150197/2 від 06.03.2006 р., укладеному між КФ ЗАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с.65-71). З наведеного слідує, що вказаний договір не підписаний позивачкою, а у підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, новленій законом. Згідно з п.2 ч.І ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечена виконання зобов`язання, до яких належить в т.ч. порука, вчиняється у письмовій формі. Таким чином, спірний договір поруки підлягав обов`язковому укладанню в письмовій формі. Як вбачається з обставин справи та реквізитів спірного договору поруки, він начебто підписаний безпосередньо позивачкою як поручителем, проте судом встановлено на підставі достовірних та неспростовних доказів, а саме пояснень позивачки та висновку експерта той факт, що в дійсності вказаний договір [PERSON] , не підписувався. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.З ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, зважаючи на те, що спірний договір не підписаний позивачкою як особою, вказаною стороною в договорі, а підписаний за неї іншою невстановленою судом особою, договір підлягає визнанню недійсним, як правочин, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є обов`язок кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з ч.І, п. 1 ч.З ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Таким чином, поверненню позивачці відповідачем підлягають безпідставно списані за недійсним договором поруки грошові кошти, розмір яких станом на дату уточнення позовних вимог за наявною в матеріалах справи випискою по картковому рахунку клієнта за період з 03.01.2010 р. по 16.09.2010 р., виданою Банком, становить 3648,75 грн. Також суд погоджується з доводами позивачки про те, що незаконним та безпідставним списанням грошових коштів з її карткового рахунку, яке проводилося Банком за недійсним договором поруки, Банком було порушено права [PERSON] як власника пластикової картки та споживача банківських послуг, умови надання яких визначені Умовами і правилами надання банківських послуг, затверджених ПАТ «Приватбанк». Крім того, спірні правовідносини сторін щодо обслуговування банківської картки позивачки врегульовані наступними нормами законодавства: -статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. -статтею 1073 ЦК України, відповідно до якої у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. -пунктом 34.2 ст. 34 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яким передбачено, що відповідальність за обґрунтованість примусового стягнення покладається на стягувача. При цьому стягувач має відшкодувати платнику шкоду, нанесену внаслідок необгрунтованого примусового списання. -пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі - Закон), згідно з яким споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. -пунктом 19 ст. 1 Закону, відповідно до якого продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. -пунктом 15 ст. 1 Закону, яким визначено, що недолік- це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). -пунктами 5, 6 ст. 4 Закону, згідно з якими споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством, а також на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. -статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», нормами якої передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди . Таким чином, суд погоджується з позивачкою та заявленими позовними вимогами про те, що Банк зобов`язаний відшкодувати їй споживачу банківських послуг завдану його діями шкоду, в т.ч. моральну, це також витікає з норм законодавства про захист прав споживачів. Визначаючи характер та розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.І п.п. 2,3 ч.2, ч.З, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Судом встановлено, що протягом восьми місяців відповідачем безпідставно списувалися з карткового рахунку позивачки належні їй грошові кошти, чим було поставлено [PERSON] та її сім`ю, яка складається з неповнолітньої доньки, яку позивачка виховує сама, будучи вдовою (а.с. 10,11), чим залишив їх родину без джерел до існування, оскільки зарплата державного службовця є для [PERSON] єдиним джерелом доходів. Через перенесенні моральні переживання, почуття неспокою, приниження її людської гідності у зв`язку з відсутністю коштів, виникненням заборгованості зі сплати комунальних послуг, змінами у її звичному життєвому укладі, постійною потребою шукати гроші, щоб прогодувати сім`ю, через що позивачка зверталася за медичною допомогою (а.с. 11,12). Враховуючи тривалість та істотність вимушених змін та негативних наслідків немайнового характеру в житті позивачки суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] частково в розмірі 2000,00 грн., відмовивши в задоволенні вказаних вимог в іншій частині позову. Оскільки позовні вимоги позивачки в частині визнання договору недійсним та повернення сторін в початковий стан підлягають повному задоволенню, згідно зі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на її користь підлягають судові витрати по справі, в т.ч. витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн., витрати на оплату правової допомоги адвоката в сумі 2000,00 грн. та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 1095,25 грн. Витрати зі сплати державного мита в сумі 59.50 грн., від сплати яких позивачка була звільненаЮ підлягають стягненню з відповідача в дохід держави . На підставі викладеного,

Outcome: partial