Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 07.10.1995 року перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] В 2008 році йому стало відомо, що 01.10.2007 року його дружина уклала з ТОВ ВКФ «Ізумруд» Договір про надання інформаційно консультаційних послуг по придбанню обєкта нерухомості з ціною договору 26240,00грн. Позивач вважає, що вказана угода не відповідає вимогам закону, оскільки виходить за межі дрібного побутового договору, але укладена без його згоди. На підставі викладеного просить суд визнати договір Договір про надання інформаційно консультаційних послуг по придбанню обєкта нерухомості, укладеного між [PERSON] та ТОВ ВКФ «Ізумруд» 01.10.2007 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за мотивами, вказаними у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Представник ТОВ ВКФ «Ізумруд» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимоги у повному обсязі, просив суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч.ч.1,2 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Судом встановлено, що з 07.10.1995 року [PERSON] та [PERSON] перебуває у шлюбних відносинах. Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2007 року [PERSON] уклала з ТОВ ВКФ «Ізумруд» Договір про надання інформаційно консультаційних послуг по придбанню обєкта нерухомості, а саме будинку в мікрорайоні Янтарний м. Херсона вартістю до 130000,00 доларів США з ціною договору, згідно п.7, 26240,00грн. Кошти, що мали йти на оплату договору в силу ч.1 ст.61 СК України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя на розпорядження яким необхідна згода іншого члена подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] на укладення договору від 01.10.2007 року дозволу [PERSON] не отримувала, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 СК України. Договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ст.203 ч.1 ЦК України, зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ст.215 ЦК України, правовим наслідком недотримання сторонами при укладанні угоди вимог закону є недійсність такої угоди. Таким чином, на думку суду, Договір про надання інформаційно консультаційних послуг по придбанню обєкта нерухомості від 01.10.2007 року є таким, що не відповідає вимогам Закону та ущемляє особисті та майнові права [PERSON], а саме право ним розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved