Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON], в якому посилається на те, що 01.10.2007 року він позичив їй 40000 грн. 00 коп., в звязку з чим між ними в письмовій формі був укладений Договір позики від 01.10.2007 року та остання написала розписку. Зазначену суму [PERSON] зобовязувалася повернути 30.09.2008 року, та зобовязувалася сплатити 5 % річних від суми позики, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф в розмірі 5 % річних від простроченої суми, що передбачено в Договорі. Проте, на даний час [PERSON] не повернула [PERSON] позичену суму, сплативши лише частково проценти за користування коштами, на його письмові претензії не реагує. Тому, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та штрафу, заборгованість по відсотках за 2 квартали та витрати по справі. В свою чергу [PERSON] звернулася до [PERSON] з зустрічним позовом про визнання правочину дійсним, в якому просить визнати правочин (мирову угоду) вчинений між ними 02.02.2009 року щодо передачі права власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Леніна, 77 в с. В. Олександрівка Бориспільського р-ну Київської обл., - дійсним. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою від 02.02.2009 року Бориспільський міськрайонний суд визнав мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], яка набула законної сили. На виконання ухвали [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в рахунок погашення заборгованості по Договору позики. В подальшому [PERSON] зареєстрував право власності на набуте за мировою угодою нерухоме майно, а 13.07.2009 року здійснив продаж цього майна. Проте, ухвалою апеляційного суду Київської області від 29.09.2009 року за скаргою третіх осіб скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2009 року про затвердження мирової угоди. Вона вважає, що мирова угода між нею та [PERSON], затверджена ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2009 року, повністю відповідає чинному законодавству та їх волевиявленню, а тому має бути визнана дійсною. Треті особи з самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] також в свою чергу звернулися з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просять постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] про погашення заборгованості за рахунок передачі нерухомого майна, а саме домоволодіння № 77 по вул. Леніна в с. В. Олександрівка Бориспільського р-ну Київської обл., посилаючись на те, що умови вказаної мирової угоди суперечать закону, а саме ч.5 ст.175 ЦПК України, так як порушують права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов язків сторін та предмета позову, чим не є вищезазначене домоволодіння. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позов підтримав, заперечивши проти позову третіх осіб. Свою думку відносно зустрічного позову [PERSON] не висловив. Представник [PERSON] [PERSON] пояснив в суді, що позов [PERSON] не визнає, оскільки була укладена мирова угода, за якою останній набув право власності на будинок його довірительки в рахунок погашення боргу, в подальшому відчужив його. Проти позову третіх осіб заперечив, пояснивши, що мирова угода це взаємне волевиявлення сторін і умови, на яких вони її укладають, стосуються лише їх і визначаються ними. Треті особи за викликами суду не з явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових заперечень не надали, своїх представників не направили. Суд ухвалив слухати справу у відсутність третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення представника [PERSON] [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а позов третіх осіб з самостійними вимогами необхідно залишити без розгляду, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] 01 жовтня 2007 року позичив [PERSON] 40000 гривень 00 копійок, в звязку з чим між ними в письмовій формі був укладений Договір позики від 01.10.2007 року та остання написала розписку. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичену суму [PERSON] зобовязувалася повернути до 30 вересня 2008 року. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, на даний час [PERSON] борг станом на 01.10.2008 року не повернула, на лист [PERSON] від 14.10.2008 року та його претензію від 15.11.2008 року не відреагувала, лише усно повідомила, що не має коштів для виконання зобов язання. За загальним правилом, в силу ст.526 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4.1. Договору позики від 01.10.2007 року передбачено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5 (п ять) процентів річних від простроченої суми. З урахуванням встановленого індексу інфляції за період з жовтня по грудень 2008 року, який становить: (101,7 + 101,5 + 102,1) : 3 = 101,18 %, та суми штрафу, який становить: 40000 грн. : 100 % х 5 % = 500 грн., сума заборгованості складає 40000 грн. х 101,18 % + 500 грн. = 40972 грн.. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Крім того, п.2.5. Договору позики від 01.10.2007 року передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 5 (п ять) % річних. Проценти виплачуються щоквартально до 15 числа місяця, що йде за звітним кварталом, до дня повернення позики. У разі часткового повернення позики проценти нараховуються на неповернуту суму позики. 14.01.2008 року, 10.04.2008 року та 12.07.2008 року [PERSON] сплатила [PERSON] проценти за 1-й, 2-й та 3-й квартал користування позиченими коштами по 500 грн. за кожний квартал, що підтверджується розписками. Проте, за період з 01.07.2008 року по січень 2009 року [PERSON] проценти за користування грошима не сплачує, внаслідок чого сума заборгованості по процентах складає: 40000 грн. : 100 % х 5 % х 2 кварт. = 1000 грн. Таким чином, загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], становить 41972 грн. 00 коп.. З [PERSON] на користь [PERSON], відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ, сплачених останнім при подачі позову, так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Разом з тим, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину (мирової угоди), вчиненого між ними 02.02.2009 року щодо передачі права власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Леніна, 77 в с. В. Олександрівка Бориспільського р-ну Київської обл., - дійсним задоволенню не підлягає з наступних підстав. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов язків сторін та предмета позову. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін випливають з договору позики, наслідки порушення якого встановлюються для сторін цих правовідносин самим договором або Законом. Ні договором, ні Законом не передбачено такого забезпечення виконання зобов язання позичальником як передача нерухомого майна. Таким чином, умови мирової угоди щодо забезпечення виконання зобов язання позичальником нерухомим майном суперечать закону, оскільки не стосуються обов язків по договору позики та предмета позову, яким є грошові кошти. Якщо умови мирової угоди суперечать закону відповідно до ст.175 ч.5 ЦПК України, суд зобов язаний постановити ухвалу про відмову в визнанні мирової угоди і продовжити розгляд справи. Що стосується позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON] та [PERSON], то його, відповідно п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, необхідно залишити без розгляду, оскільки належним чином повідомлені позивачі повторно не з явилися в судове засідання, заяв про розгляд справи в їх відсутність не надали. З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.526, 611, 625 ч.2, 1048 ч.1, 1049 ч.1 ЦК України

Outcome: partial