Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Позивач МТСБУ звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 04.09.2007 р. в М.Києві, по вул.Кіквідзе, 36 з вини гр.[PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], було вчинено ДТП. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вище вказаного ДГП підтверджується постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 08.10.2007 року. В результаті дорожно-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON]. Розмір завданих збитків становить 5803, 47 грн. за пошкоджений транспортний засіб, згідно висновку про оцінку розміру збитків, спричиненого ушкодження транспортного засобу № 375 від 25.09.2007 року, та 505 грн., що є розміром витрат, які понесло МТСБУ на встановлення розміру шкоди та збір необхідних документів. Оскільки зазначена шкода відповідачем відшкодована не була, власник пошкодженого атомобіля з метою отримання відшкодування звернулась до Моторно (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. 19.12.2007 р. позивач МТСБУ здійснив виплату відшкодування потерпілій [PERSON] J1.M. в розмірі 5574,80 грн. З метою відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги, 17 березня 2008 р. позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, але до цього часу відповідач відшкодування не здійснив та відповіді на зазначений лист не надав. Крім того, у зв*язку з простроченням виконання грошового зобов*язання з 19.12.2007 р. по 03.03.2010 p.), відповідач повинен сплатити на користь позивача компенсацію з урахуванням встановленого індексу інфляції, та 3 % річних від простроченої суми, всього- 5068,97 грн.. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати з відшкодування шкоди у розмірі 5574,80 грн., нарахування за прострочення виконання грошового зобов*язання у розмірі 5068,97 грн., державне мито у розмірі 106,44 три. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 гри., витрати на оплату юридичних послуг в сумі 1500 грн.. Представник позивача в судове засідання не з»явився подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з*явився, про місце га час розгляд) спраг сповіщений своєчасно та належним чином, причини суду не повідомив. Зі зі оди а \\ письмовім заяві представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦГТК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини. 04.09.2007 р. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул.Кіквідзе в м.Київ порушив п.13.1 Гіравид дорожнього руху, а саме не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду. Дане підтверджується постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 08.10.2007 року /а.с. 33/. Згідно з висновком спеціаліста - автотоварознавця № 375 від 09.10.07 р.. складеним ООО «ЄКЛІС», розмір матеріального збитку автомобіля [NUMBER] становить 5803.47 грн. /а.с. 17,18/. 19.12.2007 р. позивач МТСБУ здійснив виплату відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 5574.80 грн. /а.с. 32/. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, та п.п. 38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, вчинену іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 17 березня 2008 р. позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, але до цього часу відповідач відшкодування не здійснив та відповіді на зазначений лист не надав /а.с. 14/.. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду позивачу у повному обсязі. Крім того, у зв*язку з простроченням виконання грошового зобов*язання, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію інфляційних витрат а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 5068, 97 грн.. Відповідно до ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх вимог в частині стягнення з відповідача нарахування за прострочення виконання грошового зобов*язання, тому суд відмовляє позивачу в даній частині позовних вимог. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 106,44 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн.. сплочені ним при подачі позовної заяви. Відповідно ч.І ст.88 ЦПК України судовий збір присуджується пропорційно л розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлено 26 травня 2010 року, годі як серпня 2009 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України №825 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1258», яка набрала чинності 13.08.2009 року і відповідно до якої витрати з ІТЗ судових процесів даної категорії становлять 120 грн.. Також позивач просив стягнути з відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу. Щодо витрат на оплату юридичної допомоги, то суд стягує їх частково з таких міркувань. Відповідно до ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Враховуючи, що на даний час відсутній закон, який би регламентував розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України застосувати закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а саме постанову КМ України №590 від 27.04.2006 року, яка встановлює граничні розміри витрати, пов»язаних з розглядом цивільних справ. З урахуванням приписів даної постанови стягує витрати на оплату юридичної допомоги в сумі 500 грн.. Заперечень відносно позову відповідач не надав, і тому, враховуючи вищевикладепе та беручи до уваги встановленні судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд приходить до впевненості, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і з відповідача слід стягнути на користь позивача в порядку регресу витрати в сумі 5574.80 грн., 120 грн. витрат на ІТЗ, 55.75 грн. судового збору та 500 грн. на правову допомогу.

Outcome: partial