Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

В червні 2010 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення грошової компенсації понесених нею за комунальні послуги витрат на утримання квартири [ADDRESS], що належить сторонам і третій особі на праві спільної часткової власності, за період із 2000 року по теперішній час на загальну суму 3711,17 грн. Згідно письмових заперечень наданих представником відповідача, позовні вимоги визнаються частково в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, за останні три роки, що становить 2370,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Позивач підтримала позовні вимоги, в порядку ст. 31 ЦПК України збільшила їх обсяг вимогою про стягнення понесених нею судових витрат. По суті позову пояснила, що в належній на праві спільної часткової власності квартирі проживає вона та син, третя особа, відповідач фактично не проживає в належній квартирі із 1998 року, з цього часу жодного платежу на утримання квартири ним не здійснено. Належною відповідачу часткою в квартирі ніхто не користувався. В грудні 2008 року відповідач звернувся із позовом про визначення частки та встановлення порядку користування квартирою, рішенням суду від 17 лютого 2010 року позовні вимоги задоволені, з цього часу плата комунальних послуг буде проводитись нею та відповідачем із сином по окремих розділених особових рахунках. Відповідач, як співвласник, згідно положень ст. 322 ЦК України повинен утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Нею була сплачена заборгованість по комунальних платежах в повному обсязі, на що позивач відмовився компенсувати свою частку в добровільному порядку. Зокрема, із 2000 року по теперішній час: за холодне водопостачання сплачено 1662,0 грн, проте із 10. 2006 року за фактично використану воду по лічильнику; за газопостачання за квітень 2007- квітень 2010 року сплачено 1163,32 грн.; за обслуговування будинку і прибудинкової території на користь ЖКП «Паркове» сплачено 1013,19грн; за опалення і гаряче водопостачання сплачено 1305, 03 грн. Всього частка відповідача із суми платежів складає 3711,16 копійок. Просить задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача та відповідач в справі позовні вимоги визнали частково, підтримали надані суду заперечення. Не заперечують факту неплатежу комунальних послуг за вказаний позивачкою період, однак поважних причин, як підстав для поновлення строку позовної давності не вбачають, наполягають на застосуванню позовної давності. Не заперечують проти задоволення позову в межах визнаної ними суми витрат. Третя особа [PERSON] не з'явився в судове засідання, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи без поважних на те причин. З урахуванням думки сторін в справі, суд вважає за доцільне завершення судового розгляду справи без участі третьої особи в судовому засіданні. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, в тому числі покази свідка [PERSON], встановлені обставини та наслідки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено на підставі пояснень та досліджених доказів, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло приватизували квартиру [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. Рішенням Рівненського міського суду від 17.02.2010 року визначена частка кожного співвласника в праві спільної сумісної власності на дану квартиру, як 1/3 частка кожного. На підставі цього ж рішення сторони зобов»язані укласти із виконавцями комунальних послуг окремі особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі досліджених виписок розрахункових рахунків постачальників комунальних служб встановлено, що по квартирі сплачені комунальні платежі за означений позовом період: за холодне водопостачання 2000 -2006 роки 1355,94 грн.; за газопостачання 04.2007 - 04.2010 роки 1163,32 грн.; за утримання будинку і прибудинкової території 2000 -2010 роки 3039,57 грн.; за опалення і гаряче газопостачання 1999 - 1010 роки 3915,03 грн. Відповідно до пояснень сторін, показів свідка [PERSON] та наявних в розпорядженні позивача розрахункових книжок, вищезазначені витрат за комунальні платежі в повному обсязі внесення позивачкою, участі в сплаті витрат по утриманню будинку, прибудинкової території та комунальних платежах відповідач, будучи власником частки квартири і зареєстрованим в ній, не приймав. У відповідності ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі ст.ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника, які проживають разом із власником будинку /квартири/ користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, припинення сімейних відносин із власником не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності згоди між власником будинку та колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням, застосовуються правила ст.162 ЖК України. Згідно ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку, квартирі, що належить громадянинові на праві власності встановлюється за угодою сторін. Чинним законодавством, зокрема ст.ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Оцінюючи встановлені обставини позову у відповідності до положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про рівні частки сторін у праві власності на квартиру з моменту її приватизації та рівні обов'язки співвласників по утриманню належного на праві спільної власності житла, в тому числі по сплаті витрат по утриманню будинку, прибудинкової території та комунальних платежів. Таким чином, приналежна відповідачу частка платежів в понесених за нього позивачкою перед виконавцями комунальних служб витратах по утриманню будинку, прибудинкової території та комунальних платежах за весь період, підтверджена виписками комунальних служб, становить 3711,16 грн. У відповідності до положень ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом . Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 8, 1191 ЦК України, вимоги про стягнення відшкодованих позивачкою для виконавців комунальні платежі та плата за утримання будинку і прибудинкової території за відповідача вважаються доведеними доказами та обґрунтованими, відповідно до чинного законодавства.. Водночас, з урахуванням позиції сторони відповідача, якою заявлено про застосування строку позовної давності, суд враховує наступне. Згідно ст.ст. 256,257 ЦК України, позовна давність, строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю на три роки, в тому числі до заявлених правовідносин. Перебіг позовної давності, згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи інтересу або про особу, якого його порушила. На підставі ч.ч. 4,5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оцінкою досліджених наданих суду доказів та доводів сторони відповідача, судом не встановлено і не доведено правових підстав для поновлення строку позовної давності та захисту прав позивачки поза межами трирічного строку позовної давності. Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в межах строку позовної давності на суму 2370 грн. 40 коп., розрахунок якої не спростований позивачкою. Вимоги спростовуються також тим, що доказів будь-яких перешкод в користуванні власністю для позивача з боку відповідачки суду не надано, не встановлено, достовірними доказами такі не підтверджені. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із урахуванням часткового задоволення позовних вимог і сплати судового збору позивачкою в мінімальному розмірі, судові витрати підлягають до стягнення в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 383, 810 ЦК України, 158,159,162 ЖК України,

Outcome: partial