Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

23 листопада 2009 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання угоди про підвищення відсоткової ставки недійсною, зобовязання вчинити певні дії (а.с. 3-6, 22-26). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 24 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № DNP0GL00000050, відповідно до умов якого відповідач надав, а позивач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 50\~290 дол. США. 26 серпня 2009 року відповідачем в односторонньому порядку було змінено відсоткову ставку до 20,64% річних. У звязку з цим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною односторонню зміну умов кредитного договору № DNP0GL00000050 від 24 грудня 2007 року, визнати недійсним п. 6.8, 6.9 договору № DNP0GL00000050 від 24 грудня 2007 року, зобовязати відповідача зробити перерахунок заборгованості. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, просив суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивачу надавався пільговий кредит як співробітнику банка, та відсоткова ставка була збільшена відповідно до умов укладеного між сторонами договору після звільнення позивача з установи (а.с. 42-43). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNP0GL00000050, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 50\~290 дол. США на термін до 24 грудня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 1,03% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячним платежем 481,53 дол. США, а позивач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 10-12). У судовому засіданні було встановлено, що відповідачем з 26 серпня 2009 року було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором № DNP0GL00000050 від 24 грудня 2007 року, що підтверджується копією відповідного листа та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні (а.с. 15). Встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення до відсоткової ставки, яка була зазначена в договорі № DNP0GL00000050 від 24 грудня 2007 року, що підтверджується копіями листів від 10.09.2009 року та 01.10.2009 року (а.с. 13, 17). Встановлено, що позивач був 31 серпня 2009 року був звільнений з займаної посади програміста ЗАТ КБ «Приватбанк» за згодою сторін, що підтверджується копіями трудової книжки (а.с. 29). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, умовами договору укладеного між сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.4 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що збільшення відсоткової ставки за кредитним договором № DNP0GL00000050 від 24 грудня 2007 року відбулося з 26.08.2009 року, тобто після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, суд приходить до висновку, що умова вказаного договору про право відповідача змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною і не створює для сторін цієї угоди жодних юридичних наслідків, та вважає, що дії відповідача щодо збільшення розміру відсоткової ставки є неправомірними, оскільки суперечать діючому законодавству. Крім того, згідно ст. 654 ЦК України, зміна договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором та будь-яким нормативно правовим актом інша форма зміни договору не передбачається. Таким чином, дії відповідача, щодо односторонньої зміни відсоткової ставки шляхом направлення до позивача відповідного листа, без отримання письмової згоди позивача, необхідно вважати як недотримання відповідачем вимог ст.ст.203 ч.4, 208 ч.4, 1055 ЦК України, у звязку з чим суд вважає, що заявлені вимоги в частині визнання неправомірним односторонньої зміни умов договору, тобто одностороннього підвищення відсоткової ставки за договором підлягає задоволенню, а суми, які були нараховані як заборгованість позивача у звязку зі збільшенням відсоткової ставки підлягають перерахуванню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved