Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-26 00:00:00

03 вересня 2009 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виконання грошового зобовязання. В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на ті обставини, що 24 листопада 2008 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем у справі - [PERSON]. В добровільному порядку сторони поділили майно, яке належало їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджено власноручно складеною письмовою розпискою від 08 листопада 2008 року. Відповідно до однієї з умов зазначеної в розписці, відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати позивачці щомісяця по 5 000 грн. до 01 вересня 2009 року - загальна сума грошового зобовязання відповідача перед позивачкою складала 50 000 грн. Дані грошові кошти, за домовленістю сторін, повинні бути направлені на ремонт квартири. У звязку з невиконання відповідачем вищевказаних вимог у зазначений в розписці строк, позивачка була змушена звернутись до суду. Та згідно до первісних позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму 50 000 грн., відповідно до умов зазначених в розписці, моральну шкоду в розмірі 5 000 гр. та судові витрати у справі: - витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.; - судовий збір у розмірі - 550,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі - 30, 00 грн. В ході розгляду справи позивачкою було уточнено позовні вимоги, з урахуванням наданих відповідачем в ході розгляду справи доказів, які свідчили про часткове виконання ним зобовязання. Ухвалою суду від 27 вересня 2010 року судом були прийняті до розгляду уточнені позовні вимоги, а також прийнято відмову позивачки від попередньо заявлених вимог, що були зареєстровані судом 03 вересня 2009іроку. Таким чином, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 42 438 грн.88 коп.; витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.; - судовий збір у розмірі - 550,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі - 30, 00 грн. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи належним чином сповіщений, що підтверджено письмовими матеріалами справи, причини неявки у судове засідання не повідомив. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності її представника. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON], кожний окремо, заперечували проти вимог позивачки, як первісних так і уточнених у повному обсязі. Підтримали раніше надані письмові заперечення та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши показання позивача, відповідача та його представника, проаналізувавши наявні письмові матеріали справи, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Як було зясовано в судовому засіданні, і даний факт не заперечувався відповідачем, сторони в добровільному порядку вирішили питання щодо розподілу спільного майна подружжя склавши 08 листопада 2008 року відповідну розписку (а.с.12), крім того, зазначеною розпискою, сторони взяли на себе певні зобовязання. Так, відповідно до п. «г» розписки відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання щомісячно виділяти позивачці грошові кошти в розмірі 5000 грн. до 01 вересня 2009 року на загальну суму 50 000 грн. для ремонту квартири. Однак, на час звернення позивачки до суду відповідачем не було виконане зазначене зобовязання. Відповідач заперечував проти зазначеного твердження та зазначив, що на виконання зазначеного зобовязання він здійснював купівлю будівельних матеріалів та обладнання для квартири позивачки. Даний факт було підтверджено наданими в судовому засіданні в якості доказів, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, товарними чеками (а.с. 61-64). Оглянувши зазначені докази позивачкою було частково визнано заперечення відповідача, на суму у 4 097 грн. 01 коп.. Враховуючи зазначене, суд відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України приймає в якості доказів товарні чеки надані відповідачем в якості доказів щодо придбання будівельних матеріалів та обладнання, а саме: - фіскальний чек № 0008 від 10.11.2008 року на суму 1786 грн. 47 коп.(а.с.62);- фіскальний чек № 0024 від 11.11.2008 року на суму479 грн.04 коп. (а.с.62); - фіскальний чек № 0023 від 11.11.2008 року на суму 121 грн.00 коп. (а.с.62); - фіскальний чек № 0019 від 11.11.2008 року на суму 15 грн. 50 коп. (а.с.62); Заказ № ТР- 058 від 14.11.2008 року на суму 219 грн.00 коп. (а.с.62); - товарний чек №б/н від 29.11.2008 року на суму 1 476 грн.00 коп. (а.с.64). На загальну суму у 4 097 грн. 01 коп. Інші надані в якості доказів товарні чеки, суд вважає неналежними доказами у справі, оскільки, вони не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, відповідачем у справі було зазначено, що позивачкою також не виконуються зобовязання взяті нею згідно зазначеної розписки, а саме, відповідно до п. «в» розписки сторони зобовязались спільно сплачувати банківський кредит. Оскільки, позивачка не виконала взяте на себе зазначене зобовязання, відповідач особисто був змушений виплачувати банківський кредит. Що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.52-60). І як зазначив відповідач, саме у звязку з невиконанням позивачкою частини своїх зобовязань, він в односторонньому порядку відмовився від виконання своєї частини зобовязань. Позивачка частково визнала зазначені твердження відповідача, та надала суду в якості доказу розписку від 11 лютого 2009 року, якою відповідач зобовязувався самостійно сплачувати грошові кошти по кредиту (а.с.81). Так, судом було встановлено, що в період з 08.11.2008 року по 11.02.2009 року відповідачем було сплачено наступні суми: - 20.12.2008 року по квитанції № 1297675 - 6 041 грн. 47 коп. (а.с.57); - 23.01.2009 року по квитанції № 1285749 - 886 грн. 76 коп.(а.с.56). Всього на загальну суму - 6 928 грн. 23 коп. А оскільки позивачкою було взято зобовязання щодо спільної сплати грошових коштів по кредиту разом із відповідачем, сума боргу відповідача має бути зменшена на 3 464 грн. 11 коп. У звязку з вищевикладеним, позивачкою в ході розгляду справи було зменшено розмір позовних вимог, а саме, врахувавши вищезазначені обставини, позивачка вважає, що відповідач повинен їй сплатити суму боргу у розмірі 42 438 грн. 88 коп. (50 000 грн. 00 коп. - 4 097 грн. 01 коп. - 3 464 грн. 11 коп.). Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобовязанні є кредитор та боржник. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Вимогами ч.З ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне , настання правових наслідків, що обумовлено ним. Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Як було доведено у судовому засіданні, сторони фактично уклали договір розподілу майна подружжя та взяли на себе певні зобовязання. Тобто, судом встановлено, що сторони домовились про укладання договору у формі розписки на засадах добровільності, проявили вільне волевиявлення спрямоване на набуття прав та обовязків і суду не було надано доказів, які б свідчили, що сторони домовляючись про укладення зазначеного договору діяли під впливом помилки, обману чи насильства. Позивачкою та її представником при уточненні позовних вимог не ставилось питання щодо визнання правочину дійсним, а лише вимоги щодо стягнення з відповідача грошової суми на виконання однієї з умов розписки зобовязання та судових витрат, а відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суди розглядають цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач у справі заперечуючи проти позовних вимог не реалізував своє право щодо звернення до суду із зустрічними вимогами щодо невиконання, або неналежного виконання позивачкою її частини зобовязань. Таким чином, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Докази подаються сторонами. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази суд вважає, що на підставі ст.60 ЦПК України у судовому засіданні доведено той факт, що діями відповідача по справі - [PERSON] були суттєво порушені зобовязання зазначені в розписці від 08 листопада 2008 року. Крім того, суд зазначає, що відповідачем не було доведено в судовому засіданні та не надано суду доказів у підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, як це передбачено ст.. 60 ЦПК України. У звязку з чим суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині вимог щодо стягнення з відповідача на її користь грошової суми у розмірі 42 438 грн.88 коп. Відповідно до ст..79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до п.2.ч.З ст. 79 та ст.. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права є витратами, повязаними з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. За змістом зазначених норм закону витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку передбаченому ст.. 88 ЦПК України. Так, згідно до нотаріально посвідченої довіреності від 25 вересня 2009 року (а.с.15) позивачка [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, в тому числі і вести від її імені цивільні справи та надала йому певний обсяг прав та обовязків, що передбачений законодавством України. Тобто, зазначеною довіреністю [PERSON] взяв на себе зобовязання щодо представництва інтересів позивачки і в тому числі в суді, що також підтверджено письмовими матеріалами справи.. Крім того, витрати на правову допомогу підтверджуються у судовому засіданні наступними документами: Договором про надання юридичних послуг зі складання позовної заяви; - Документами, що підтверджують, що правова допомога надавалась фахівцем у галузі Права ( диплом юриста або свідоцтво адвоката). - Документи, які підтверджують, що особа має право надавати за законом таку допомогу (Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, Свідоцтво про сплату єдиного податку (в якому видом діяльності зазначені юридичні послуги ). В обґрунтування зазначеної вимоги позивачкою було надано відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України лише рахунок №03 від 03 вересня 2009 року (а.с.8) виданий її представником, інших доказів у підтвердження заявленої вимоги щодо відшкодування витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн. позивачкою суду не надано. За таких підстав, вимоги позивачки [PERSON] в частині щодо стягнення на її користь з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. не підлягають задоволенню. Однак, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати понесені нею при розгляді справи, а саме: судовий збір у розмірі - 550,00 грн. (а.с.1) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі - 30, 00 грн.(а.с.2). На підставі викладеного й

Outcome: partial