Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-03 00:00:00

11 грудня 2009 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 5 червня 2008 року він, за повідомленням своєї дружини [PERSON] про неправомірні дії відповідача [PERSON], який підпалював його меблі, прибув у двір домоволодіння № 30, розташованого по пров. Тарасівському в м. Харкові, де також проживає [PERSON] Після чого став знімати все на фотоапарат свого мобільного телефону. Відповідач, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, діючи на ґрунті особистих неприязних стосунків, які склалися в них протягом тривалого часу, узявши граблі, робочою їх частиною став умисно наносити йому, позивачу, удари по різним частинам тіла. Внаслідок цих незаконних дій, йому, згідно з висновками судової медичної експертизи № 3020 від 3 липня 2009 року були спричинені: закритий підголовчатий перелом 5 пясної кості зі зміщенням кісних відломків, забої на тілі, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 жовтня 2009 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України закрита. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності. Цивільний позов був залишений судом без розгляду, а йому, [PERSON], як потерпілому було розяснено право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину 3000 грн. Крім того неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 25000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, а також просили відшкодувати понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. При цьому пояснив, що кримінальна справа, порушена відносно нього за ч. 1 ст. 122 КК України була закрита на підставі Закону України «Про амністію». Він не визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, всі свідки, зазначені в переліку до обвинувального висновку дали неправдиві показання, жодних неправомірних дій відносно позивача він не вчиняв. Крім того, зазначив, що це йому внаслідок неправомірних дій [PERSON] завдано матеріальну та моральну шкоду. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 жовтня 2009 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України була закрита на підставі Закону України «Про амністію» від 28 грудня 2008 року. Вищезазначене рішення судом було прийнято на підставі заяви [PERSON] від 25 серпня 2009 року про закриття кримінальної справи внаслідок акту амністії. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок амністії не є реабілітуючими. В судовому засіданні було досліджено належним чином завірені ксерокопії з журналу реєстрації травмованих по травмпункту МКП № 2 (а.с. 74-76). 5 червня 2008 року судово-медичним експертом [PERSON] було складено акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 3134 [PERSON], згідно до якого у останнього мали місце: закритий підголовчатий перелом 5 пясної кості зі зміщенням кісних відломків, забої на тулубі, забої на лівому плечі, які утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів та могли бути спричинені в строк, зазначений [PERSON] За ступенем тяжкості закритий підголовчатий перелом 5 пясної кості зі зміщенням кісних відломків є середнього ступеня тяжкості тілесними ушкодженнями, а забої по ступеню тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, п. 2.3.2.б.) (а.с. 8). За фактом спричинення позивачу тілесних ушкоджень було проведено судово-медичну експертизу № 3020 від 3 липня 2009 року, відповідно до висновків якої підтверджено наявність у [PERSON] вищезазначених тілесних ушкоджень (а.с. 7). Судовий експерт [PERSON] був допитаний судом в судовому засіданні та пояснив суду, що спричинені [PERSON] тілесні ушкодження могли бути спричинені у строк та при обставинах, про які [PERSON] зазначав під час проведення відтворення обстановки та обставин події робочою частиною металевих граблів. Відповідач [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження відсутності його вини у завданні позивачу тілесних ушкоджень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність вини [PERSON] у спричиненні [PERSON] вищезазначених тілесних ушкоджень. Згідно з ч. 3 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підтвердження витрат на придбання ліків позивачем надано товарний чек № 48093 від 10 червня 2008 року (а.с. 12). Суд приходить до висновку, що підлягають відшкодуванню лише витрати на придбання «кальцію Д3 нікомед» (який є аналогічним призначеному лікарем «кальцеміну») в сумі 71 грн. 25 коп. та бинта в сумі 11 грн. 70 коп. Інші витрати на лікувальні препарати не відповідають призначенню лікаря. Доказів того, що зазначені в чеку препарати були призначені лікарем, позивач не надав. Не підлягають відшкодуванню витрати, повязані із втратою заробітку, оскільки на час заподіяння шкоди позивач не працював. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення, глибини страждань позивача та вимог розумності і справедливості і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В частині вимог про відшкодування [PERSON] понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2\~000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Правовий статус особи, яка надає правову допомогу визначений ст. 47 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно до п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив гонорар адвокату [PERSON], яка діяла під час провадження по справі, в якості його представника.

Outcome: partial