Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 1 вересня 2007 року між НУВС та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до п. 2.3.6. якого останній зобовязався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням. Відповідно до наказу ХНУВС № 95 о/с від 21 лютого 2008 року рядового міліції [PERSON] було відраховано з числа курсантів та звільнено з органів внутрішніх справ за п. 63 «ж» (власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Посилаючись на те, що відповідач не виконав взяті на себе за договором зобовязання, позивач просив стягнути з [PERSON] збитки завдані невиконанням умов договору в сумі 12152 грн. 12 коп. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності його представника, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи умови ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. В звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 1 вересня 2007 року між ХНУВС та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України та додаткову угоду № 1 до нього від 20 лютого 2008 року, відповідно до п. 2.3.6. якого останній зобовязався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням. Відповідно до наказу ХНУВС № 95 о/с від 21 лютого 2008 року рядового міліції [PERSON] було відраховано з числа курсантів та звільнено з органів внутрішніх справ за п. 63 «ж» (власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання та достроково звільнився з роботи в органах внутрішніх справ за власним бажанням на підставі рапорту відповідача від 13 лютого 2008 року. З наказу № 95 о/с від 21 лютого 2008 року вбачається, що сума витрат повязаних з утриманням [PERSON] на день звільнення складає 12\~152 грн. 12 коп. Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат вирішується відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved