Jurisdiction: commercial
Date: 2010-08-18 00:00:00

06.11.07 між акціонерним комерційним банком Форум, правонаступником усіх прав та обовязків якого є публічне акціонерне товариство (преамбула до Статуту) Банк Форум (Банк) і товариством з обмеженою відповідальністю ОЛЄУМ (Позичальник) укладено кредитний договір № 0248/07/07-КLІ (з додатковими угодами до нього), за умовами якого (п. 1.1) Банк надає Позичальнику кредитні кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів та ведення господарської діяльності з максимальним лімітом заборгованості в сумі 1 750 000,00 грн. Кредитні кошти надаються строком по 05.11.08 (п.1.2.). За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 процентів річних (п. 1.3.). В період дії даного договору між сторонами укладено додаткові угоди від 11.07.08 № 1 та від 05.11.08 № 2, згідно яких плата за користування кредитними коштами збільшилась до 27% річних, а строк користування подовжено до 04.11.09. Розірвання вищезазначеного договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України є предметом розгляду за первісним позовом. Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши дослідженні докази, суд знаходить вимогу ТОВ ОЛЄУМ такою, що не підлягає задоволенню на підставі наступного. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Загальний порядок розірвання господарських договорів передбачений ст. 188 Господарського кодексу України (ГК України). Сторони пояснили, що в досудовому порядку згоди щодо розірвання договору вони не дійшли, а відтак ТОВ ОЛЄУМ звернулося до господарського суду. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ ОЛЄУМ вимоги обґрунтовує ст. 652 ЦК України, положеннями якої передбачено можливість розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин. В силу ч. 2 ст. 652 ЦК України, договір може бути розірваний з вказаної підстави за наявності одночасно чотирьох умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Сторона, яка вимагає розірвання або зміни договору у рамках ст. 652 ЦК України, повинна довести в порядку статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане. Ця ж сторона повинна довести, що її вина в не усуненні причин, які призвели до зміни обставин, відсутня. Серед причин, які на думку ТОВ ОЛЄУМ, обумовили необхідність дострокового розірвання договору, позивачем (за первісним позовом) виділяються наступні: виникнення економічної кризи в країні, що призвело до кризових явищ, як результат різке підвищення курсу долару по відношенню до гривні, що сталось внаслідок некерованих та не прогнозованих процесів в економіці держави і зокрема в кредитно-банківській системі України. Суд наголошує, що посилання ТОВ ОЛЄУМ на настання фінансової світової кризи, яка негативно вплинула на діяльність банківської системи країни не може вважатись істотною зміною обставин в розумінні ч. ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, оскільки економічна криза в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох договірних сторін, не може бути самостійно віднесена до зміни обставин укладання конкретного кредитного договору, якими сторони керувались, та підставою для його розірвання на користь однієї з них. Доводи ТОВ ОЛЄУМ спростовуються вищевикладеним, а також наступним. У відповідності до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. В процесі здійснення підприємницької діяльності учасники господарських правовідносин на власний розсуд вступають у договірні відносини, виходячи із певних обставин свого життя або господарювання, і тим самим вибирають ті чи інші засоби реалізації своїх інтересів, якими є субєктивні цивільні права та кореспондуючи їм обовязки. Відповідно до приписів статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1). При укладенні як самого кредитного договору, так і додаткових угод, сторони діяли виходячи з принципу свободи договору, визначеного в ст. 627 Цивільного кодексу України. Договір та додаткові угоди були підписані обома сторонами та завірені печатками сторін. Відповідно до п. 5.1. договору, зміна процентної ставки за користування кредитними коштами за ініціативою Банку здійснюється шляхом направлення Позичальнику повідомлення, де зазначається новий розмір процентної ставки та дати з якої вона вводиться. Позичальник протягом 30 днів з моменту відправлення Банком такого повідомлення повідомляє про свою згоду із запропонованими змінами процентної ставки. У випадку незгоди із запропонованою процентною ставкою, Позичальник повідомляє про це Банк та повертає кредитні кошти (транші) не пізніше ніж до настання дати, з якої вона водиться та сплачує нараховані проценти. У випадку неотримання Банком відповіді протягом 30 днів з моменту відправлення повідомлення про зміну процентної ставки, вона вважається зміненою і погодженою сторонами та починаючи з дати, зазначеної в повідомленні нараховується за вказаним розміром. Таким чином, доводи ТОВ ОЛЄУМ щодо несправедливості умов кредитного договору в частині підвищення процентів за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки підвищення процентів (додаткові угоди № 1 та № 2) було вільним волевиявленням самого ТОВ ОЛЄУМ, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. ТОВ ОЛЄУМ не надано документальних доказів повідомлення Банка про незгоду зміни процентної ставки за кредитним договором та не здійснив повернення кредиту. З огляду на вищезазначені норми законодавства, суд не приймає до уваги доводи ТОВ ОЛЄУМ щодо вимушеного укладення додаткових угод до договору. Слід також зазначити, що погіршення фінансового стану ТОВ ОЛЄУМ не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України, а відтак, не може бути підставою для розірвання договору. Зростання закупівельної вартості ПММ не є підставою для невиконання умов кредитного договору. Зросла не тільки закупівельна вартість ПММ, а й ціна продажу ПММ також. ТОВ ОЛЄУМ посилається на те, що з 2009 р. істотно зменшились обсяги продажу ПММ, але як вбачається з матеріалів справи, останній мав змогу погасити кредит та не вести збиткову діяльність (підтвердженням достатніх ресурсів для погашення кредиту є щоквартальна звітність підприємства, залишки товарів, надані довідки про доход отриманий від продажі товарів щоквартальний за 2009 рік, за 2008 рік, 2007 рік). Крім того, матеріали справи свідчать, що згідно наданих ТОВ Олеум довідок банку, отриманий дохід від продажу товарів за три квартали 2009 р. становить 1 336 362,25 грн., за 2008 рік - 1 705 827,43 грн., за 2007 рік - 1 266 945,60 грн. Тобто, отриманих доходів достатньо для виконання зобовязань за кредитним договором. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога ТОВ ОЛЄУМ є безпідставною, оскільки позивачем (за первісним позовом) не надано жодних належних обґрунтувань і доказів в підтвердження наявності підстав для розірвання кредитного договору від 06.11.07 № 0248/07/07- КLІ. З урахуванням вищевикладеного, в задоволенні первісного позову відмовляється. Стосовно вимоги ПАТ Банк Форум про стягнення з ТОВ ОЛЄУМ заборгованості у розмірі 2 237 453,82 грн. за кредитним договором від 06.11.07 № 0248/07/07- КLІ, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, зобовязання за спірним договором з боку Банку виконані у повному обсязі. Банк здійснив видачу кредиту на загальну суму 1 750 000,00 грн. шляхом перерахування коштів відповідно до цільового призначення. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Пунктом 3.3.2. кредитного договору визначено, що Позичальник зобовязаний не пізніше визначеного п. 1.2 цього договору строку повернути Банку суму наданих кредитних коштів в повному обсязі, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Однак, свої зобовязання за кредитним договором ТОВ ОЛЄУМ не виконало, погашення суми основного боргу та процентів не здійснило, чим порушило умови договору. Згідно з п. 3.2.3. кредитного договору, Банк має право вимагати повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором. У звязку з порушенням ТОВ ОЛЄУМ умов кредитного договору Банк направив на адресу ТОВ ОЛЄУМ вимогу про погашення кредитної заборгованості, про що свідчить повідомлення від 10.11.09 № 8.7.13.6/10-7016. Листом від 24.11.09 № 24/11-01 ТОВ ОЛЄУМ повідомило Банк про неможливість виконати свої зобовязання у звязку з кризисними явищами в світі. Встановлено, що на час розгляду справи в суді заборгованість ТОВ ОЛЄУМ перед Банком за кредитним договором по кредиту становить 1 750 000,00 грн., по несплачених процентах за користування кредитом 295 150,71 грн. Факт несплати матеріалами справи доведений. Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобовязання. Зобовязання щодо оплатити заборгованість за кредитним договором не припинено. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що суду не надано доказів сплати ТОВ ОЛЄУМ заборгованості за договором кредиту, суд вважає, що вимоги позивача (за зустрічним позовом) про стягнення з ТОВ ОЛЄУМ 1 750 000,00 грн. - суми основного боргу за кредитом та 295 150,71 грн. по несплачених процентах за користування, доведені, обґрунтовані, підтверджені доданими документами у звязку з чим є такими, що підлягають задоволенню. Також Банком заявлені вимоги про стягнення штрафних санкцій в сумі 192 303,11 грн., з яких: 176 917,81 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 13.12.09 по 11.06.10 та 15 385,30 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів (розрахунок міститься в матеріалах справи). На підставі ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання. Відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору, Банк має право стягувати з Позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору. Згідно з п. 4.1. кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 (нуль цілих два десятих) %, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Факт прострочення матеріалами справи доведений. Суд знаходить представлений розрахунок пені в сумі 192 303,11 грн. обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Доводи ТОВ ОЛЄУМ стосовно того, що Банк неправомірно здійснив нарахування пені у розмірі, який не відповідає Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань спростовуються наступним. Згідно з частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тому встановлена сторонами у договорі відповідальність за прострочення виконання зобовязання у більшому розмірі не суперечить нормам матеріального права. Крім того, положення Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню. Зазначена позиція повністю підтверджується практикою Вищого господарського суду України, зокрема, п. 49 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.08 № 01-8/211 Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України. За таких обставин, зустрічний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі - 22 374,54 грн. державного мита та 236,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - відносяться на ТОВ ОЛЄУМ. На підставі викладеного,

Outcome: approved