overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

06 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Добропільському районі Донецької області (далі УПФУ в Добропільському районі) про визнання неправомірними дій УПФУ у відмові з виплати їй матеріальної допомоги по підвищенню пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 1 січня по 31 грудня 2009 року. В обгрунтування заявлених вимог, позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив, що за ним визнано статус "Дитини війни". Він перебуває на обліку в УПФУ в Добропільському районі, і згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни", має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка фактично йому не нараховувалась. Просить визнати дії УПФУ в Добропільському районі неправомірними та зобов'язати нарахувати та виплатити йому щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії по віку згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 1 січня по 31 грудня 2009 року. Представник відповідача, діюча на підставі довіреності [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що після прийняття Конституційним Судом України рішень щодо конституційності зупинення норми закону та зміни редакції Закону України №2195-1У питання фінансування підвищення пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в законодавчому порядку не було врегульоване, тоді як фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Законодавством України не передбачено автоматичного відновлення дії норми, яка втратила чинність на підставі нормативно-правового акту, який було визнано у подальшому неконституційним. Оскільки ст. 7 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а Законом України «Про Державний бюджет України» за 2007,2008,2009 роки видатки на підвищення дітям війни не передбачено, то і після рішення Конституційного суду України вищенаведене підвищення не виплачувалось. Просить суд з цих підстав в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] у судове засідання 23 вересня 2010 року не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в її відсутність, наполягає на задоволенні вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

З вересня 2010 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Добропільському районі Донецької області (далі УПФУ в Добропільському районі) про визнання неправомірними дій УПФУ у відмові з виплати їй матеріальної допомоги по підвищенню пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 1 січня по 31 грудня 2009 року. В обгрунтування заявлених вимог, позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що за нею визнано статус "Дитини війни". Вона перебуває на обліку в УПФУ в Добропільському районі, і згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни", має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка фактично йому не нараховувалась. Просить визнати дії УПФУ в Добропільському районі неправомірними та зобов'язати нарахувати та виплатити йому щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії по віку згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 1 січня по 31 грудня 2009 року. Представник відповідача, діюча на підставі довіреності [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що після прийняття Конституційним Судом України рішень щодо конституційності зупинення норми закону та зміни редакції Закону України №2195-1У питання фінансування підвищення пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в законодавчому порядку не було врегульоване, тоді як фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Законодавством України не передбачено автоматичного відновлення дії норми, яка втратила чинність на підставі нормативно-правового акту, який було визнано у подальшому неконституційним. Оскільки ст. 7 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а Законом України «Про Державний бюджет України» за 2007,2008,2009 роки видатки на підвищення дітям війни не передбачено, то і після рішення Конституційного суду України вищенаведене підвищення не виплачувалось. Просить суд з цих підстав в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] у судове засідання 23 вересня 2010 року не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, наполягає на задоволенні вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Іванопільської селищної ради про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею відповідно 2,30 га., що розташована на території Іванопільської селищної ради, Чуднівського району, Житомирської області, яка належала його батьку [PERSON], який помер 28 червня 2004 року і після смерті якого спадщину на вищевказану земельну ділянку прийняла його мати [PERSON], померла 18 липня 2008 року та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі. Після чого мати позивача раптово померла і не виготовила державний акт на земельну ділянку на своє ім»я в з в» язку з чим він змушений звернутись в суд із позовною заявою як єдиний спадкоємець, так як державні акти на право приватної власності на землю на померлих осіб не видаються і не реєструються. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши позицію вказаних осіб, оглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. [PERSON], яка померла 18 липня 2008 року, за життя набула право власності на земельну ділянку площею 2,30 га., що розташована на території Іванопільської селищної ради, Чуднівського району, державний акт серії ІV - ЖТ №007831, виданого згідно розпорядження голови Чуднівської РДА від 25 грудня 2002 року №490 та отримала в Чуднівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 28 червня 2004 року свого чоловіка [PERSON] (спадкова справа №322 за 2007 рік). Після смерті 18 липня 2008 року своєї матері позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку (відповідно до ст.ст.1268 ч.3, 1269 ЦК України), подавши відповідну заяву в нотаріальну контору, (спадкова справа №453 за 2008рік), але в зв»язку з тим, що спадкодавиця померла і не встигла виготовити державний акт на земельну ділянку а згідно діючого законодавства державні акти на померлих осіб не видаються і не реєструються а тому його право власності на землю в порядку спадкування підлягає розгляду та враховуючи подані ним належні докази, визнанню судом. Осіб, які оспорювали б право власності покійної, немає. Дані про зміну власника з дня видачі держав ного акту відсутні. Інші особи з дня смерті спадкодавиці на спадкове майно прав не заявляли. З огляду на вказані обставини суд приймає визнання позовних вимог представником відповідача, так як така позиція не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, у судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача до повноліття дитини, також просить стягнути з відповідача витрати повязані з наданням юридичних послуг в розмірі 150 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень суду не надав. Позивач [PERSON] не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення по справі, тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Судом встановлено, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]; від сумісного проживання у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини батьком записаний відповідач [PERSON] Стосунки між сторонами не склались, вони проживають окремо, дитина мешкає з матірю, знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно кошти на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] доказів, що до витрат повязаних з наданням юридичних послуг в розмірі 150 грн. суду не надала, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача варто стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та державне мито у державний дохід у розмірі 51 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить шлюб розірвати, миритися не бажає, вважає відновлення подружніх стосунків, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу неможливими. Послалася на несумісність характерів та втрати поваги один до одного. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, однак покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 12 серпня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] - [INFO]. . На даний час діти проживають з батьком. Через несумісність характерів, втратили один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони припинили з червня 2010 року та до цього часу не підтримують. Позов про поділ майна будуть подавати окремо. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжитгя судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивач 12 липня 2010 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за використаний природний газ, посилаючись на те. що станом на 01 червня 2010 року борг становить 1027 грн. 65 коп. Вказані суми позивач також просив стягнути з відповідача на його користь та відшкодувати судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача . За таких обставин суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] та є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем ВАГ «Полтавагаз». Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з постачання природного газу. Відповідач послуги по газопостачанню одержував. Між сторонами по справі укладено договір про надання послуг з газопостачання, відкритий особовий рахунок №27358 та видано абонентську книжку для оплати послуг газопостачання. Як встановлено судом згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за спожитий газ у відповідача виникла з жовтня 1997 року. За період з жовтня 2000року по квітень 2010 року відповідачу нараховано 2 241, 17 грн., а сплачено 1213, 52, тому станом на 01.06.2010 року заборгованість склала 1027, 65 грн. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, позивач звернувся в суд з позовом в липні 2010 року та просив стягнути заборгованість за період з 1997 року по червень 2010 року. За таких обставин, враховуючи, що відповідач починаючи з листопада 2007 року жодні дії по визнанню боргу не вчиняв, суд, застосовуючи при розгляді справи наслідки пропуску позивачем термінів позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог спожитий природний газ. Суд вважає за можливе судовий збір (держане мито) віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивач 19 липня 2010 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за використаний природний газ, посилаючись на те, що станом на 01 червня 2010 року борг становить 385 грн. 99 коп. Вказані суми позивач також просив стягнути з відповідача на його користь та відшкодувати судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача . За таких обставин суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON]. проживає за адресою: вул. [PERSON]. 22 в м. Полтаві та є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем ВАТ «Полтавагаз». Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з постачання природного газу. Відповідач послуги по газопостачанню одержував. Між сторонами по справі укладено договір про надання послуг з газопостачання, відкритий особовий рахунок №85 та видано абонентську книжку для оплати послуг газопостачання. Як встановлено судом згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач останній раз за послуги з газопостачання сплачував в липні 2004 року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, позивач звернувся в суд з позовом в липні 2010 року та просив стягнути заборгованість за період з липня 2004 року по червень 2010 року. За таких обставин, враховуючи, що відповідач починаючи з липня 2004 року жодні дії по визнанню боргу не вчиняв, суд, застосовуючи при розгляді справи наслідки пропуску позивачем термінів позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог спожитий природний газ. Суд вважає за можливе судовий збір (держане мито) віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що на даний час її син [PERSON], [INFO] навчається на денному відділенні Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права за спеціальністю '' Правознавство". В звязку з цим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до закінчення навчання. В суд позивачка не з»явилася, але в письмовій заяві подала зміни до позовної заяви, і просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 150 гривень в місяць на період навчання сина, також просила справу слухати у її відсутність. В судове засідання відповідач не з»явився, але подав заяву в якій визнає розмір аліментів в сумі 150 гривень, та просив справу слухати у його відсутність. Суд оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку,що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. З копії свідоцтва про народження серія ІІІ-ТП № 423363 виданого 29 липня 1992 року Чорнорудською сільською радою Ружинського району Житомирської області вбачається, що батьком повнолітнього [PERSON]. [INFO] є [PERSON] 1 Іетрович. Відповідач, як батько [PERSON], зобовязаний, відповідно до положень ст.ст. 198, 199 СК України, утримувати його до досягнення двадцяти трьох років, оскільки він навчається та потребує в звязку з цим матеріальної допомоги. Справа №2-458/20 Юр. Необхідність такого утримання доводиться також: довідкою Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права, з якої вбачається, що [PERSON], навчається у вказаному? коледжі на контрактній основі за денною формою навчання, стипендію не одержує. Термін навчання складає з 01.09.2007 року по 30.06. 2011 року, плата за навчання -3300 грн. в рік. Оскільки право на утримання невідємно повязане з навчанням, тому суд стягує з відповідача на користь повнолітнього сина аліменти в розмірі 150 грн. на період навчання щомісячно до 30. 06. 2011 року, виключаючи періоди канікул. Відповідно до ч.І ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Шлюб між сторонами зареєстрований 07 жовтня 1999 року Нижчелуб`янською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, актовий запис №9. У шлюбі є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що протягом спільного життя у сторін почали виникати непорозуміння, суперечки і сварки. На грунті зловживання відповідачем спиртними напоями та взаємної неприязні сторони припинили подружні стосунки. Сім'я в даний час існує формально, а тому позивачка не бажає надалі залишатися в шлюбі. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала і просила суд розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив шлюб з позивачкою не розривати. Відповідно до вимог ст.111 СК України суд вживав заходів щодо примирення подружжя. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що призначений судом строк для примирення сторін позитивних результатів не дав, сторони втратили повагу один до одного як подружжя і їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. За вказаних обставин суд вважає, що сімя фактично розпалася, зберегти її немає можливості, шлюб носить формальний характер і його слід розірвати. На підставі наведеного та ст.ст.104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, оскільки вироком Сумського районного суду Сумської області [PERSON] було визнано : винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 365 КК України. Позивач вважає, що внаслідок злочинних дій відповідача, ВАТ КБ «Надра» було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 93 346,99 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач та його представник проти позову заперечували, вказавши, що між вчиненим і відповідачем злочином та завданою матеріальною шкодою не має ніякого причинного звязку. Крім того вони зазначили, що у позивача була можливість починаючи з 2005 року отримати кошти по кредиту безпосередньо з TOB «ІТМ», але по невідомим причинам вони цього не зробили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 22.10.2003 року та додаткової до нього угоди ВАТ КБ «Надра» надав ТОВ «ІТМ» кредит у сумі 67 000,00 грн. строком до 22.04.2004 року на умовах сплати відповідачем 22 % річних (а.с.6-7). В установлений договором строк ТОВ «ІТМ» свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого рішенням Господарського суду Сумської області від 20 грудня 2004 року було стягнуто з ТОВ «ІТМ» на користь ВАТ «Надра» заборгованість по кредиту 67000 грн., по відсотках 1608 грн., пені 3102 грн. 47 коп. (а.с.53-54). Постановою Господарського суду Сумської області від 24.07.2006 року ТОВ «ІТМ» було визнано банкрутом (а.с.51-52). Так, представник банку не зміг пояснити суду, чому з часу винесення рішення та до моменту початку процедури банкрутства вони не вчиняли ніяких дії для виконання рішення Господарського суду. Також ВАТ «Надра» не дав пояснень з приводу того, чому вони не подали заяви арбітражному керуючому про участь у процедурі банкрутства. Крім цього, для забезпечення майнових претензій ВАТ КБ «Надра» за кредитним договором залишилось заставлене майно - трактор ХТЗ 121, 1998 року випуску, на який 27 вересня 2005-року було накладено арешт державним виконавцем. Як пояснив представник позивача, що банк не звертався з заявою до державно виконавчої служби для реалізації даного майна з невідомих йому причин. Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивач не вчиняв взагалі ніяких дій для виконання рішення Господарського суду Сумської області, в результаті чого, борг по кредиту залишився не погашеним до цього часу, хоча як вбачається з матеріалів справи, у позивача була реальна можливість отримати кошти в рахунок заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам. Беручи до уваги вище викладене, та проаналізувавши вирок Сумського районного суду від 1 липня 2008 року, суд вважає, що позивач не зміг довести причинний зв'язок між діями відповідача та те що вони стали причиною неповерненням кредиту.

Outcome: dismissed