Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

У лютому 2010 року відкрите акціонерне товариство «Державного ощадного банку» від імені якого діє філія Олександрійського відділення №3070 відкритого акціонерного товариства «Державного ощадного банку» звернулося до суду з позовом до [PERSON] Позивач посилається на те, що відповідачем було отримано безпідставно кошти цільового-бюджетного призначення з порушенням нормативних актів, тобто відповідач отримав 2 000 грн. 00 коп., тому просить стягнути 1000 грн. та судові витрати. Відповідач позовні вимоги не визнали у повному обсязі, пояснивши, що це її вклад та вона має право на його отримання. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Станом на 1990 рік відповідач мала грошове заощадження вкладене до 02 січня 1992 року в установі колишнього Ощадбанку СРСР. У січні 2008 року, відповідач отримала 2 000 грн. 00 коп., що підтверджується заявою на видачу готівки. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 39 Закону України «Про банки та банківську діяльність» викладена в такій редакції, що Україна гарантує збереження вкладів і цінних паперів громадян в Ощадному банку України та їх видачу вкладникам на першу вимогу. Стаття 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», якою керувався при ухваленні рішення Європейський суд з прав людини щодо повернення та індексування вкладів, та яка була визнана неконституційною в частині «від віку вкладника» та «інших обставин» за рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року, вказує, що заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин, у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. У справі Гайдукова Європейський суд з прав людини дійшов висновку про відсутність порушень прав людини і про неприйнятність цієї заяви до розгляду по суті. Судом встановлено, що право на виплату вкладів, визначаються постановами, які приймаються Кабінетом Міністрів України у межах передбачених для цього державним бюджетом України. Крім того, Державне казначейство України має бути позивачем, так як відкрите акціонерне товариство «Ощадний банк України» виключно здійснює компенсацію проіндексованих вкладів, а не виплачує самостійно. Суд дійшов висновку, що позивач не довів той факт, що гроші, які безпідставно отримані відповідачем належать відкритому акціонерному товариству «Державного ощадного банку» та не перераховані з державного бюджету України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довів той факт, що іпотечний договір був укладений всупереч Закону. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed