Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

08.09.2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадщину за заповітом на ? частки земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] зазначила, що на підставі Державного акту на землю від 05.01.1994 року її чоловіку [PERSON] та [PERSON] належить по ? частки земельної ділянки кожному розташованої по вул. Енгельса № 2 у м. Вознесенську. 16.05.2008 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з вищезазначеної земельної ділянки. Спадкоємцем після його смерті стала дружина, яка фактично прийняла спадщину, шляхом проживання та реєстрації зі спадкодавцем за однією адресою. При зверненні до державного нотаріуса 17.02.2009 року останній відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначене майно, так як відсутнє визначення часток земельної ділянки та не зазначена адреса розташування земельної ділянки. Позивачка просить позов задовольнити, оскільки установа, яка видала правовстановлюючий документ не може внести ніяких змін і уточнень до нього, тому просить суд встановити її право на спадкове майно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, просить признати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, після смерті її чоловіка [PERSON] Відповідач представник [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, судом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього надійшла письмова заява, що проти позову не заперечує, просить слухати справу у його відсутність. Представник третьої особи Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, судом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього надійшла письмова заява, що проти позову не заперечує, просить слухати справу у їх відсутність. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Позивачка перебувала у шлюбі з померлим [PERSON] з 12.01.1954 року по час його смерті, що підтвержується відповідними письмовими доказами, свідоцтвом про шлюб від 12.01.1954 року ( а. с. 6). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( а.с. 9) [PERSON] на праві спільної часткової власності володів 1\\2 частиною житлового будинку № 2 по вул. Енгельса в м. Вознесенську Миколаївської області, та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно. [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 0.854 га за адресою м. Вознесенськ вул. Енгельса, 2, яка виділена для обслуговування житлового будинку, що підтверджується [PERSON] на право власності на землю, виданим виконкомом міської ради 05.01.1994 року за № 2341( а.с. 6). Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 14.04.2009 року було визначено за кожним з співвласників земельної ділянки площею 0.854 га, розташованої в м. Вознесенську по вул. Енгельса, 2 по 1\\2 частки ( а.с.18). Позивачка прийняла спадщину - шляхом постійного проживання та реєстрації разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подала заяву до нотаріуса, у зв»язку з чим заведено спадкову справу № 354/08, що підтверджується інформацією Другої [PERSON] державної нотаріальної контори( а.с.27). Згідно довідки-роз»яснення завідувача Другої [PERSON] державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку є неможливим, так як в державному акті відсутня точна адреса розташування земельної ділянки ( а.с.17). Суд, враховуючи неможливість оформлення позивачки у спадкових правах у державній нотаріальній конторі, через те, що правовстановлюючий документ не містить точної адреси розташування нерухомого майна-земельної ділянки і дане питання не може бути вирішено іншим шляком інакше як в судовому порядку, вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону. Враховуючи викладене суд вважає за можливе визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] на вищевказане спадкове майно відповідно до ст.1225,1261,1268,1270 ЦК України.

Outcome: approved