Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, де є третя особа, про зобовязання вчинити дії, якими зняти з житлового приміщення статусу службового, посилаючись на те, що її чоловікові було надано трикімнатну квартиру, куди він вселився без ордера, разом із сімєю у складі чотири особи, а ордер було отримано пізніше, чи була на момент вселення надана квартира службовою позивачу не відомо. Позивач зазначає, що працювала у відповідача понад 20 років і працює по теперішній час і коли звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на приватизацію, останній відмовив та послався на те, що надана квартира, де по теперішній час проживає позивач з родиною є службовою, відноситься до лісових кордонів і не підлягає приватизації. Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки має право вимагати отримання не службового житла або порушувати питання про зняття з даної квартири статусу службової. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених вище. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дана квартира є службовим житом і була надана чоловіку позивача на сімю у звязку з його перебуванням у трудових відносинах, в подальшому взагалі землі та обєкти, зокрема, де знаходиться місце проживання позивача було віднесено до лісових кордонів Дарницького ліспаркгоспу, які також не підлягають приватизації. В подальшому представник відповідача до суду не зявився, просив суд продовжувати розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не зявився належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи /а.с. 79/, проте суд вважає, що неявка представника не є перешкодою для розгляду справи. Вислухавши пояснення представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 118 ЖК Української PCP (далі - УРСР), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі кімнати. Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Дарницької районної Ради депутатів трудящих № 849 від 25.10.1976 року житловій площі, де проживає позивач було надано статусу службового житла /а.с. 51/. Згідно рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів від 10.09.1984 року № 787 «Про надання службової площі робітникам Дарницького лісопаркового господарства управління «Київзеленбуд» /а.с. 84, 85/ вбачається, що [PERSON], ліснику Микільського лісництва, на сімю з чотирьох осіб: його, жінку [PERSON], дітей [PERSON], [PERSON]. була надана службова житлова площа 47 кв.м. за адресою: Київ-93, Микільське лісництво, 3-х квартирний лісовий кордон в кварталі № 35 квартира № 3, де позивач разом із сімєю також перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, проживає по теперішній час. Відповідно до перелік\ майна, що закріплене на праві повного господарського віддання за відповідачем згідно наказу Головного управління з питань майна /а.с. 32 - 37/, службова житлова площа знаходиться у лісовому кордоні комунального підприємства «Дарницьке лісопаркове господарство» Микільського лісництва. Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992 року не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені встановленому порядку до числа службових. Таким чином вбачається, що позивач із сімєю вселилась до вище вказаної квартири, коли остання мала статус службового житла і законних підстав для зміни такого статусу позивач та її представник суду не навели. Посилаючись в обгрунтування своїх вимог на ч. 2 п. 35 постанови Ради міністрів УРСР «Про службові жилі приміщення» від 04.02.1988 року, позивач та її представник зазначили, що сторони перебувають у трудових відносинах більше ніж двадцять років, а тому позивач має підстави вимагати надання їй іншого звичайного житла або зняття статусу службового з житла де позивач постійно проживає. Проте такі висновки є хибними і не заслуговують на увагу, оскільки вище вказане положення встановлює підстави та визначає категорії осіб, яких заборонено виселяти без надання іншого житлового приміщення, в свою чергу питання про виселення позивача та членів її родини, відповідачем не порушується. Також, суд вважає неспроможними доводи представника позивача про те, що позивач із сімєю поселилась у вище вказану квартиру раніше ніж остання набула статусу службової, посилаючись на відповідь державного архіву м. Києва /а.с. 87/ про те, що в останньому відсутні відомості про квартиру [ADDRESS] Дарницьке лісопаркове господарство за жовтень 1982 рік та серпень-вересень 1984 року, оскільки дана відповідь не спростовує наявних в матеріалах справи та вище зазначених доказів у їх сукупності /а.с. 51, 84, 85/. Крім того, відповідно до ст.ст. 121, 122 ЖК УРСР, службові житлові приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління, колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі такого рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Згідно копії виписки з протоколу № 1 розгорнутого засідання профспілкового комітету Дарницького ЛПГ від 11.10.1983 року, прийнято рішення про надання чоловіку позивача жиле приміщення за адресою: Київ-93, Микільське лісництво, 3-х квартирний лісовий кордон в кварталі № 35 /а.с. 39/, проте та обставина, що у даному протоколі не зазначено слово службове на думку суду не є підставою вважати, що останнє не мало такого статусу. Крім того, з позову вбачається, що позивач особисто зазначила, що вона із сімєю вселилась у жилу площу за адресою: Київ-93, Микільське лісництво, 3-х квартирний лісовий кордон в кварталі № 35 квартира № 3 у 1982 році, тоді як ордер було видано у 1984 році, отже в порушення вимог ст. 122 ЖК УРСР до 1984 року позивач із сімєю проживала за вище вказаною адресою незаконно, а отже в такому разі, навіть при встановленні факту, що квартира, де проживала позивач до 1984 року і не була службовою, останній юридичного значення не має, оскільки ордер на вселення позивач отримала вже на службове житло, на підставі рішення прийнятого 10.09.1984 року відповідною радою, після чого мала право та законні підстави на вселення та проживання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, такими, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed