Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності нерухоме майно. Свої вимоги мотивує тим, що в травні 2010 року вона уклала договір позики з [PERSON] на суму 12\~000 грн. Вказана сума була передана відповідачу в повному обсязі, про що свідчить власноручна розписка відповідача про отримання коштів. Відповідач зобовязалася повернути суму боргу в повному обсязі до 07.07.2010 року, тобто протягом двох місяців з дня видачі розписки. В разі неможливості повернення зазначеної суми відповідач у розписці зобовязалася передати їй у власність обєкт нерухомості торговельний заклад, який розміщений по вул. Драгоманова, 23 в м.Мукачево (приміщення 8-2 квартири № 8) і належить їй на праві власності. На її неодноразові звернення до відповідача повернути позичені кошти вона відповідала, що в звязку зі складним матеріальним становищем не має можливості повернути борг. На пропозицію щодо передачі у власність торговельного закладу, зазначеного в розписці, в рахунок погашення боргу, відповідач відповіла, що не може цього зробити, так як нею ще не до оформлені документи. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги та пояснив, що не заперечує проти визнання за позивачем права власності на торговельний заклад, що зазначений в розписці. На даний час вона дійсно не має можливості повернути борг, тому згідна віддати позивачу нерухоме майно, що їй належить. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Крім того матеріалами справи встановлено, що 07.05.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила [PERSON] 12\~000 грн. Відповідач зобовязалася повернути суму боргу в повному обсязі до 07.07.2010 року, тобто протягом двох місяців з дня видачі розписки. В разі неможливості повернення зазначеної суми відповідач у розписці зобовязалася передати їй у власність обєкт нерухомості торговельний заклад, який розміщений по вул. Драгоманова, 23 в м.Мукачево (приміщення 8-2 квартири № 8) і належить їй на праві власності. За ч.1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачеві розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма надана договору за бажанням сторін. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в розписці строк відповідач борг не повернув, чим порушив звої зобов'язання за договором. Договір позики між позивачем та відповідачем передбачає додатковий обов'язок відповідача у разі неможливості повернення позиченої суми передати у власність торговельний заклад. Згідно ст. 628 ЦК України сторонни мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Таким чином договір між позивачем та відповідачем містить елементи договору позики та договору купівлі-продажу. У відповідності до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторонни домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 392 ЦПК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Із врахуванням викладеного,

Outcome: approved