Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-16 00:00:00

[PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON]) звернулася до суду з позовом 22.06.2010 р. про стягнення грошової компенсації за належну їй ? частину квартири в м. Кролевець, пр-т Миру, 9/8, мотивуючи свої вимоги наступним: Згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.09.2009 р. вона з відповідачем придбали квартиру по пр-ту Миру, 9/8 в м. Кролевець, кожному належить по ? її частині. Квартира двокімнатна, загальною площею 57,8 кв. м, житловою площею 33,6 кв. м. Вартість придбаної квартири згідно договору 62000 грн. На момент придбання квартири вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. До травня 2010 р. вони проживали в зазначеній квартирі, а потім в звязку з припиненням подружніх стосунків і неможливістю спільного з відповідачем проживання в одній квартирі вона залишила цю квартиру. [PERSON] користується всією квартирою, вона проживає у своїх батьків. Відповідно до ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, у разі неможливості цього він вправі вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З ч. 2 ст. 364 ЦК України випливає, що ця норма по суті регулює припинення права спільної часткової власності на вимогу співвласника, який бажає виділу, шляхом стягнення грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. На сьогодні вона фактично позбавлена можливості користування як власник належною їй частиною квартири, оскільки з відповідачем склалися вкрай напружені стосунки, а виділ їй частки майна в натурі неможливий. Вона неодноразово намагалася домовитися з відповідачем про сплату компенсації за належну їй частку в квартирі, але вони не можуть самостійно визначитися з розміром належної їй компенсації, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги щодо стягнення з відповідача грошової компенсації за належну їй ? частину квартири і просить стягнути з [PERSON] на її користь 74260 грн. та судові витрати по справі в розмірі 930 грн., поклавши обовязок по доплаті судового збору на відповідача. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позову, погодившись з сумою компенсації, яку він згоден сплатити позивачці за належну їй частину квартири, в сумі 74260 грн. При цьому просить вирішити питання про розстрочку виконання рішення на 6 місяців. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 25 вересня 2009 року за р. № 1262, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру в [ADDRESS] за 62000 грн. Право власності на придбану квартиру зареєстровано в Кролевецькому РБТІ 01.10.2009 р.р. №7126 на праві приватної спільної часткової власності, по ? частини за кожним (а.с. 7-10). Відповідно до даних технічного паспорта на квартиру (а.с. 14-16) загальна площа квартири 57,8 кв. м, житлова 33, 6 кв. м, квартира двокімнатна, площа кімнат відповідно 20,5 кв. м, 13,1 кв. м. На час придбання квартири сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11), на теперішній час шлюб розірвано, після розірвання шлюбу прізвище позивачки [PERSON] (а.с. 12, 25). Як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечує і відповідач, позивачка залишила квартиру і в ній не проживає, в квартирі зареєстровані як позивачка, так і відповідач (а.с. 13). Ч. 1 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю (ч. 2 ст. 358 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В судовому засіданні, позивачка, посилаючись на неможливість спільного проживання з відповідачем в одній квартирі, підтримуючи свої позовні вимоги, зазначала, що вона згодна на отримання грошової компенсації, а також згодна на виплату відповідачу грошової компенсації за належну йому ? частину квартири. Відповідач при цьому пояснив, що він не згоден на отримання грошової компенсації за належну йому частку в спільному майні, оскільки має намір в подальшому користуватися квартирою, при цьому не заперечував тієї обставини, що спільне проживання в одній квартирі його та позивачки недоцільне в звязку зі склавшимися взаємовідносинами після розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони мають на праві спільної часткової власності квартиру в багатоквартирному будинку, яка складається з двох кімнат площею 13,1 кв. м та 20,5 кв. м, то, на думку суду, виділ частки власника в натурі відповідно до частки кожного з них, по ? частині, враховуючи думку сторін при цьому та положення ст. 60, 61 ЦПК України, є неможливим. Тому при вирішенні питання про виділ частки із спільної часткової власності доцільний шляхом виплати грошової компенсації одному із співвласників, в даному випадку позивачці. Вона згодна на отримання грошової компенсації, а тому її вимоги слід визнати обгрунтованими. Сторони в судовому засіданні досягли згоди щодо розміру компенсації в сумі 74260 грн. і суд вважає, що враховуючи цю обставину (згоду сторін) та положення ст. 61 ЦПК України, слід виходити саме з цього розміру компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідач в судовому засіданні просить розстрочити виконання судового рішення в частині виплати компенсації до 17.02.2011 р., з виплатою 35550 грн. до 22.08.2010 р. та по 19355 грн. до 17.11.2010 р. та до 17.02.2011 р. Позивачка при цьому не заперечувала проти розстрочки виконання судового рішення в такому порядку. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає у рішенні. Враховуючи вищезазначене положення закону, беручи до уваги думку сторін з цього приводу, а також враховуючи суму грошової компенсації, яку відповідач має сплатити позивачці, суд вважає, що виконання рішення суду слід розстрочити, задовольнивши клопотання відповідача. Приймаючи рішення про розстрочку виконання судового рішення, суд вважає за необхідне прийняти рішення про забезпечення його виконання, наклавши арешт на майно відповідача, задовольнивши клопотання позивачки. При цьому, враховуючи суть та предмет спору, суд вважає за необхідне в порядку забезпечення виконання судового рішення накласти арешт на належну позивачу ? частину квартири по пр-ту Миру, 9/8 в м. Кролевець. Підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі та покладення на нього витрат по судовому збору, який необхідно стягнути за рішенням суду. Ці вимоги позивачки грунтуються на положеннях ст. 88 ЦПК України. Стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати: по сплаті судового збору 310 грн. (а.с. 1), по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. (а.с. 2), витрати по наданню юридичної допомоги 500 грн. (а.с. ), розмір яких не суперечить Постанові КМУ №590 від 27.04.2006 р. "Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави". З відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір, виходячи з ціни позову в 74260 грн. за мінусом 310 грн., що складає 432 грн. 60 коп. Відповідно до ст. ст. 356, 358, 364 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved