Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

23.03.10 року позивачка звернулась до суду з заявою, в якій просила суд постановити рішення, яким визнати діяльність з надання консультаційних послуг абонентам компанії ЗАТ „[PERSON]Ес.Ем. трудовою діяльністю, визнати подію укладення договору про надання послуг подією укладення трудового договору , укладеного між нею та відповідачем - ЗАТ „[PERSON]Ес.Ем., визнати незаконним її звільнення з роботи та поновити на посаді експерта-консультанта , стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу. В подальшому вимоги неодноразово уточнювались та доповнювались Остаточно позивачка просила суд постановити рішення, яким зобовязати Львівську філію ЗАТ „[PERSON]Ес.Ем. належним чином оформити з [PERSON] трудовий договір, укладений 17.07.06 р. та поновити на роботі з 30.09.10 року на посаді, яка на даний час відображена в штатному розкладі як „ оператор центру телефонного обслуговування „ Львівської філії ЗАТ „[PERSON]Ес.Ем. , оскільки з 17.07.06 р. вона виконувала саме ці посадові обовязки, стягнути з відповідача недоотримані кошти соціальних виплат в розмірі 13205 грн. 12 коп., компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 25 843 грн. 37 коп. та відшкодувати моральну шкоду, без зазначення суми виплати. Заяву мотивує тим, що з 17.07.06 р. працювала в компанії ЗАТ „[PERSON]Ес.Ем. на посаді експерта-консультанта. Незважаючи на те, що між сторонами було підписано договір про надання послуг, проте за своїм характером між сторонами виникли взаємовідносини, що випливають з трудового договору . Зокрема, робота здійснювалась під чітким керівництвом представника роботодавця, встановлювався графік роботи з дотриманням працівниками дисциплінарного статуту, у позивачки було визначене робоче місце , оплата праці здійснювалась з дотриманням вимог трудового законодавства щодо оплати праці в нічний час та святкові дні, проводилось табелювання робочого часу та оплата праці здійснювалась за відпрацьовану кількість годин, систематично проводились навчання на зразок курсів підвищення кваліфікації тощо. 27.05.09 року позивачка звернулась з заявою до відповідача про надання їй відпустки в звязку з вагітністю і пологами і лише з відповіді 28.05.09 року дізналась про те, що відповідач трактує взаємовідносини сторін не як такі, що регулюються трудовим законодавством, а такі, що передбачені ЦК України. Вважає, що відповідач, як роботодавець зобовязаний поновити її на роботі та виплати розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплати, пов язані з перебуванням у відпустці в звязку з вагітністю та пологами. Крім того їй спричинена моральна шкода. Просила позов задовольнити, поновивши строк звернення до суду. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, покликаючись на мотиви, викладені в письмових запереченнях на позов, долучених до матеріалів справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2006 року між ЗАТ "[PERSON]Ес.Ем." та позивачкою було укладено Договір про надання послуг №158 , за яким остання зобов'язується за завданням замовника надавати визначені цим договором консультаційні послуги клієнтам ЗАТ "[PERSON]Ес.Ем.", а замовник зобов'язується приймати та своєчасно оплачувати такі послуги відповідно до умов Договору. Вказаний договір підписаний сторонами, а тому у відповідності із нормою статті 638 Цивільного кодексу України сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору, що підтверджується текстом договору. Відповідно до вимог ст. ст. 202, 204, 205 ЦК України договір є правомірним, укладеним внаслідок вільного волевиявлення сторін, у спосіб визначений законодавством, а дії сторін договору були спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Отже позивачка при укладанні правочину усвідомлювала зміст договору, розуміла свої права та обов'язки, погодилася із його змістом, відтак підписала текст договору та на даний час такий не оспорює. Безпідставними, на думку суду, є покликання позивачки та її представника на те, що по своїй суті вказана угода є трудовим договором, Так, ст. 21 КЗпП України врегульовано, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, або фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як визначено у ст. 902 ЦК України, Виконавець повинен надати послугу особисто. Аналогічне положення міститься і у Договорі №158 від 07.07.06 р., згідно якого Виконавець зобов'язаний надавати послуги відповідно до ; Договору особисто, без права передачі виконання обов'язків та прав за Договором повністю або частково будь-яким третім особам. На відміну від трудового договору цивільно-правовий договір, в т.ч. і Договір № 158 є угодою двох осіб стосовно встановлення, зміни або? припинення цивільних прав і обовязків. Цивільно-правові договори укладаються про виконання певної роботи, яку особа виконує самостійно, і вичерпуються виконаною роботою (послугою, продукцією). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються виключно ЦК України та вимоги позивачки є безпідставними.

Outcome: dismissed