Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із зазначеним позовом. В ході розгляду справи уточнивши позовні вимоги остаточно зазначив, що 19.09.2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.» було отримано рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 68/19, яке погоджувало місце розташування складських приміщень в районі будинку 71 по вул.Адміральській в м.Дніпропетровську. В 2009 році позивачем були збудовані зазначені складські приміщення в районі будинку 71 по вул.Адміральській в м.Дніпропетровську. Відповідно до довідки про присвоєння адреси №190, виданої КП „Земград 15.07.2010 року, даному обєкту нерухомості була присвоєна адреса: вул.Героїв Сталінграду, 176Д. 21.05.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди складських приміщень за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Адміральська,71 (вул.Героїв Сталінграду,176Д). Умови договору, а саме: своєчасну сплату орендної плати, відповідач перестав виконувати, таким чином, заборгувавши позивачу суму в розмірі 4000 грн. В звязку з цим, оскільки відповідач [PERSON] не бажає сплачувати орендну плату та посилається на те, що позивач не є власником складських приміщень, просив стягнути з [PERSON] заборгованості за договором оренди від 21.05.2009 року у розмірі 4000 грн. та визнати за ним право власності на складські приміщення, які розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду,176Д без додаткових актів введення до експлуатації. В судовому засіданні представник позивача вимоги викладені в уточненій позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав заперечення в яких зазначав, що позивач не є власником майна, а тому не має права вимоги стягнути суму боргу за договором оренди та просив розглянути справу без його участі й вирішити згідно діючого законодавства. Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні просив винести рішення згідно діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та Дніпропетровської міської ради, дослідивши в сукупності надані докази, вважає, що позовні вимоги, які викладені в позовній заяві, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю «С.Л.Г.» було отримано рішення сесії Дніпропетровської міської ради №68/19, яке погоджувало місце розташування складських приміщень в районі будинку 71 по вул.Адміральській в м.Дніпропетровську (а.с.4). В 2008 році позивачем була отримана технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в районі будинку 71 по вул.Адміральській в м.Дніпропетровську для будівництва складських приміщень (а.с.5-16), а в 2009 році також був отриманий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі будинку 71 по вул.Адміральській в м.Дніпропетровську для будівництва складських приміщень, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю „Бізнес-Експерт (а.с.17-37). Позивачем також було отримано ряд погоджувальних документів на дане будівництво: зведений кадастровий план земельної ділянки від 18.03.2008 року; висновок про можливість розміщення обєкта №03/3125 від 23.09.2005 року, виданий Головним архітектурно-планувальним управлінням; висновок №4-1593-12-3 від 19.12.2005 року, виданий Державним управління екології та природних ресурсів в Дніпропетровській області; містобудівне обґрунтування, видане Науково-виробничою фірмою «УКРБУДПРОЕКТ» в 2005 році; кадастровий план зони проведення робіт з встановлення в натурі меж землекористування від 16.01.2008 року, виданий ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України»; містобудівний висновок №09/1201 від 03.09.2009 року, виданий Головним архітектурно-планувальним управлінням міської ради тощо. В 2009 році позивачем були збудовані зазначені складські приміщення в районі будинку 71 по вул.Адміральській в м.Дніпропетровську. 15.07.2010 року позивачем було отримано довідку про присвоєння адреси №190, видану КП „Земград, якою даному обєкту нерухомості була присвоєна адреса: вул.Героїв Сталінграду,176Д. Відповідно до технічного висновку від 27.08.2010 року, виконаного ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «МЕРКУРІЙ» (ліцензія АВ №314193 від 07.03.2007 року, що дійсна до 03.03.2011 року), складські приміщення, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду,176Д, відповідають вимогам ДНІП та ДБН та можуть бути прийняті до експлуатації та експлуатуватися за функціональним призначенням. 21.05.2009 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір оренди складських приміщень за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Адміральська,71 (вул.Героїв Сталінграду,176Д). Відповідно до вищезазначеного договору сторони обумовили свої права та обовязки. Зокрема, відповідач зобовязався використовувати приміщення за призначенням, своєчасно вносити орендну плату, яка складала 1000 грн. на місяць, підтримувати майно в належному стані та інше. Договір між сторонами був укладений строком на півроку, тобто з 21.05.2009 року по 21.11.2009 року. Умови договору, а саме: своєчасну сплату орендної плати, відповідач перестав виконувати, таким чином, заборгувавши позивачеві суму в розмірі 4000 грн. Вказаний факт відповідач не заперечував в своїх письмових запереченнях. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 3 Закону України „Про основи містобудування передбачено, що будинки і споруди відносяться до обєктів містобудування, а ст.5 цього Закону зобовязує суб'єктів містобудування при здійсненні містобудівної діяльності забезпечувати розміщення і будівництво цих обєктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів. Частина 5 ст.319 ЦК України встановлює, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Отже, виконання робіт з будівництва повинно бути здійснено у відповідності з вимогами норм та правил будівництва, оскільки такі норми та правила спрямовані на забезпечення прав та свобод інших громадян, інтересів суспільства. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У відповідності до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача земельної ділянки) суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до пункту 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, підставою для проведення реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна є рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна самочинного будівництва та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до пункту 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, підставою для проведення реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна є рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна самочинного будівництва та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин, встановлених судом, враховуючи, що будівельні норми при будівництві складських приміщень позивачем не були порушені та не має претензій з боку Дніпропетровської міської ради, як розпорядника земель міста та третіх осіб, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення без додаткових актів введення в експлуатацію підлягають задоволенню. Також суд вважає, що позивачем доведено факт не сплати відповідачем [PERSON] орендної плати за договором оренди, а тому суд вважає за необхідне задовольнити і позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача на підставі ст.762 ЦК України суму заборгованості за договором оренди в розмірі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved