Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить поновити пропущений нею строк звернення до суду із даним позовом, визнати дії посадових осіб Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі щодо нарахування їй державної соціальної допомоги як «дитині війни» неправомірними, стягнути з Управління пенсійного фонду у Сколівському районі в її користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як «дитині війни» за 2006-2008 роки з урахуванням 20% надбавки за проживання на території гірського населеного пункту. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй за 2006 рік вказана допомога не виплачувалася взагалі, а за 2007 - 2008 роки - виплачувалася у неповному розмірі. Таким чином вважає, що відповідачем безпідставно не виплачено їй соціальну допомогу за 2006 - 2008 роки. Сума невиплаченої допомоги з урахуванням 20 % надбавки за проживання на території гірського населеного пункту становить 4509 грн. 00 коп.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить поновити строк позовної давності, а заявлений позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки законодавство про бюджет за 2006-2008 роки виконано у повному обсязі, а тому немає підстав для доплати іншого розміру допомоги. Так, законодавцем не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено як саме обчислювати розмір соціальної допомоги, за рахунок яких коштів і джерел, а також порядок обчислення. Крім того, вважає, що здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок доплати не може братися до уваги, оскільки такий не ґрунтується на чинному законодавстві. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Суд вважає за необхідне визнати строк звернення позивача до суду таким, що був пропущений нею з поважних причин, оскільки остання дізналася про порушення своїх прав лише у 2009 році з преси та коли вирішила перевірити здійснення відповідачем виплат щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни». Крім того, відповідач частково проводив виплату зазначеної допомоги, що позивач вважала вірним і не перевіряла щомісячно правильності її проведення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, починаючи з 01.01.2006 року таким особам повинна щомісячно виплачуватися допомога у розмірі 30 % розміру мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік було зупинено, виплати не передбачалися. Вказана норма не переглядалася Конституційним Судом України з приводу її відповідності Конституції України та законам України, є чинною. На підставі вказаного, у задоволенні позовних вимог в частині виплати допомоги за 2006 рік слід відмовити. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визнана неконституційними п. 12 ст. 71 та ст. 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які зупинили дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік. Дане рішення набрало чинності з дня його ухвалення. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року визнано неконституційними п./п. 2 п. 41 розділу 11 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», які зупинили дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2008 рік. Дане рішення набрало законної сили з дня його ухвалення. Таким чином, суд керується вказаними Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007року та від 22.05.2008 року, які не мають зворотної сили у часі і можуть застосовуватися лише на правовідносини, що виникли відповідно після 09.07.2007 року і до 31.12.2007року, а також після 22.05.2008 року і до 31.12.2008 року. Зазначене вище спростовує твердження відповідача про безпідставність позовних вимог в частині відсутності потреби у нарахуванні позивачу державної соціальної допомоги як «дитині війни» у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року до 31.12.2008року. На підставі вказаного, а також того факту, що відповідачем частково проводилися виплати, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача дорахувати позивачу невиплачену зазначену допомогу за вказаний період, тобто з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року. У судовому засіданні встановлено, що позивач має право на гарантії та пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», оскільки проживає в населеному пункті, якому надано відповідний статус. У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що проживає, працює або навчається в гірському населеному пункті, збільшується на .20%. На підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що перерахунок допомоги позивачу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно слід здійснити з врахуванням 20% гірських. На підставі вказаного, вимоги позивача є частково підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення частково, а тому слід визнати дії відповідача неправомірними і зобовязати провести [PERSON] нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням раніше проведених виплат та з урахуванням ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 3 грн. 40 коп. оплаченого державного мита за подання позовної заяви та 150 грн. за отримані юридичні послуги, а всього разом - 153 грн. 40 коп.. В решті позовних вимог, в тому числі і щодо зобовязання відповідача у майбутньому виплачувати вказану вище державну соціальну допомогу у відповідності з діючим законодавством - відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Outcome: partial