Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

В червні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про визнання наказу недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що знаходиться з відповідачем в трудових правовідносинах. Згідно наказу відповідача змінилися попередні умови праці, що призвело до порушення її особистих прав та інтересів, а також спричинило матеріальну та моральну шкоду. У судовому засіданні позивачка та її представник уточнили заявлені вимоги, остаточно просили суд визнати частково недійсним наказ директора МУВП УТОС № 19-к від 12 травня 2010 року, поновити позивачці попередні умови праці, стягнути 11434 грн. не нарахованої і невиплаченої заробітної плати за час вимушених прогулів, 304 грн. 57 коп. спричиненої матеріальної шкоди та 10\~000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнав, просив залишити його без задоволення, посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено: Позивачка [PERSON] знаходиться з відповідачем в трудових правовідносинах з 08 вересня 2008 року і працює на посаді завідуючої клубом. На підприємстві створено локальний нормативно-правовий акт, що регулює трудові правовідносини між адміністрацією та трудовим колективом, а саме трудовий договір. Згідно Статуту УВП УТОС, затвердженого ЦП УТОС, підприємство розробляє і затверджує структуру та штатний розпис. Директор підприємства організовує його роботу та несе повну відповідальність за його діяльність. Керівник підприємства формує штати і вирішує їх необхідну кількість, установлює посадові оклади працівників в залежності від фінансових можливостей (п. п. 3.7, 4.2, 4.3). Згідно до наказу № 9-к від 04.03.2009 року, зі змінами відповідно наказу № 28-к від 28.05.2009 року, позивачку належним чином було попереджено (за 2 місяці) про переведення з 04.05.2009 року на 0,5 посадового окладу завідуючої клубом на підставі ст. 32 КЗпП України та фактично переведено 04.05.2009 року наказом № 23-к від 05.05.2009 року. Не погодившись з вищевказаним наказом позивачка звернулася до суду з даним позовом, продовжуючи працювати у відповідача. Із штатного розпису, введеного в дію з 01.01.2009 року, вбачається, що посада завідуючої клубом була визначена як 1 штатна одиниця. Згідно штатного розпису, введеного в дію з 01.05.2009 року посада завідуючої клубом визначена як 0,5 штатної одиниці з 04.05.2009 року. Суд вважає, що в даному випадку відбулося скорочення штату, оскільки одиницю завідуючої клубом скорочують та вводять 0,5 штатної одиниці зав. клубом, тому посилання в спірному наказі на ст. 32 КЗпП України є не правильним і потрібно було керуватися порядком вивільнення, передбаченим ст. 49-2 КЗпП України, а саме письмово повідомити працівника, одночасно запропонувати йому вакантні посади, у разі згоди працівника перевести його на іншу посаду. У даному випадку, позивачка була ознайомлена з наказом про переведення, але згоди на переведення на 0,5 ставки завідуючої клубом не давала, тому наказ № 23-к від 05.05.2009 року не відповідає діючому законодавству. У ході розгляду справи позивачка звернулася з заявою про порушення її трудових прав до Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області. На підприємстві була проведена перевірка і за її результатами складений припис № 14-01-079/0180-0189 від 19 квітня 2010 року. Стосовно позивачки [PERSON] було запропоновано наказ № 23-к від 05.05.2009 року привести у відповідність до вимог ст. 49-2 КЗпП України, а також розмір посадового окладу привести у відповідність до вимог ст. 6 Закону України «Про оплату праці» щодо визначення розміру тарифної ставки робітника першого розряду з врахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень. Крім того, у строк до 19 травня 2010 року з дня одержання припису директору Миколаївського УВП УТОС необхідно було письмово інформувати інспектора праці про прийняті заходи щодо його виконання. Згідно листа в. о. начальника Територіальної державної інспекції праці-заступника Головного державного інспектора праці у Миколаївській області від 17.06.2010 р. за № Ч-116-01 порушення трудового законодавства по відношенню до працівниці [PERSON] були усунені. Відповідно до наказу № 19-к від 12.05.2010 р. наказ № 23-к від 05.05.2009 року було скасовано, а [PERSON] була перерахована недоотримана сума заробітної плати у розмірі 1157 грн. 93 коп. за фактично відпрацьований час (платіжне доручення № 386 від 21.06.2010 р.). Судом також встановлено, що нарахування заробітної плати завідуючій клубом на даний час проводиться відповідно до Постанови президії Центрального Правління УТОС від 24.10.2005 року № 14-8 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників окремих галузей бюджетної сфери Українського товариства сліпих, з додержанням законодавчо встановленого рівня мінімальної заробітної плати. Вищевказана постанова ніким не оскаржена і не відмінена. При таких обставинах суд вважає, що заявлені і уточнені позовні вимоги позивачки про визнання недійсними пунктів 1,2,3,4 та 5 наказу № 19-к від 12.05.2010 року, поновлення попередніх умов праці, стягнення не нарахованої і невиплаченої заробітної плати за весь час роботи на посаді завідуючої клубом з урахуванням кваліфікації, а також за час вимушених прогулів в сумі 11434 грн. - задоволенню не підлягають. Суд вважає, що саме фінансові можливості підприємства, кількісний склад працюючих на підприємстві (довідка № 43 від 15.07.2009 р.), розмір фінансової підтримки з Державного бюджету України, який виділяється для невиробничої сфери підприємства згідно штатного розпису і розмір якого затверджується Центральним правлінням з погодженням Міністерства соціальної політики України, призвели до змін в штатному розписі підприємства, а з урахуванням того, що позивачка як і інші працівники є інвалідом, з метою збереження працевлаштування, їй і була запропонована інша робота, а саме 0,5 штатної одиниці завідуючої клубом на яку вона фактично погодилася і працює на посаді по даний час. Суд приймає до уваги і те, що інших посад позивачка не хотіла і вимагала лише залишення в штатному розписі цілої штатної одиниці завідуючої клубом зі збільшенням розміру заробітної плати. Що стосується заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 304 грн. 57 коп. витрачених на лікування та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то їх також належить залишити без задоволення за недоведеністю. Суду не надано доказів того, що стан здоровя позивачки, яка є інвалідом з дитинства, страждає тяжким захворюванням і потребує постійного лікування, погіршився саме з вини відповідача. Суд вважає, що всі надані медичні документи свідчать про планове лікування та консультаційне звернення до медичних установ за період часу з березня 2009 року по даний час (довідки від 22.05.2009р., 01.06.2009 р., 03.06.2009 р.). Крім того, згідно медичної картки амбулаторного хворого № 2449206, яку було надано представником позивачки для огляду у суді, [PERSON] за період часу з 12.02.2009 року до 15.04.2010 року в «Інститут очних хвороб та тканинної терапії [PERSON] Академії медичних наук України» - не зверталась. Стосовно проведеної [PERSON] 16 червня 2010 року амбулаторної операції, то вона, згідно довідки Одеського міського лікувально-діагностичного центру мікрохірургії очей № а. к. 218570 викликана наслідками перенесеної травми, яка не повязана з її роботою у відповідача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що в даному випадку суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed