Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

06 квітня 2010 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовними вимогами до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 21.06.2006 р. до 20.12.2008 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді бульдозериста, з розміром заробітної плати від 5000 до 5533 грн. Щомісяця відповідач частково виплачував йому заробітну плату, що за період з травня до серпня 2008 року та за 20 днів грудня 2008 року, призвело до виникнення заборгованості в сумі 14 678 грн. 35 коп., яку відповідач відмовляється виплачувати. Вказаними діями позивачу заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду, а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за 15 місяців в розмірі 78\~997 грн.50 коп. 05.05.2010 року позивачем було збільшено позовні вимоги та позивач просив стягнути з відповідача на його користь, крім компенсації та моральної шкоди, заборгованості по зарплаті на загальну суму 24 778 грн. 71 коп. У судовому засіданні позивач заявлені збільшені позовні вимоги підтримав, і просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити мотивуючи тим, що посадовий оклад позивача, як тракториста, складав 545 грн, а не 5\~000 грн. [PERSON] заробітна плата виплачувалась у відповідності з кількістю відпрацьованих днів, згідно табелів обліку використання робочого часу. Заробітна плата за період роботи, йому нарахована і виплачена в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі наказу підприємства від 21 червня 2006 р. працював у відповідача трактористом з 21 червня 2006 р. до 20 грудня 2008 року з окладом 545 грн. на місяць, що підтверджується копією трудової книжки позивача, копією наказу та копією штатного розпису ПП «Лідія». Відповідно до статті 115 КЗпП України, статей 1, 21, 22 24, 30 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і на підставі укладеного трудового договору. Власник або уповноважений ним орган зобовязаний виплачувати заробітну плату працівнику регулярно, але не рідше двох разів на місяць, повідомляючи працівника про дні виплати заробітної плати, про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань із заробітної плати, що належить до виплати. У судовому засіданні позивач пояснив, що частково отримував заробітну плату, а саме, з травня по жовтень 2008 року отримав 470 грн. 35 коп. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що розмір його посадового окладу складав від 5000 до 5533 грн., оскільки позивач не надав суду письмових доказів, які б належним чином підтверджували зазначені розміри посадового окладу. Суд бере за основу надані відповідачем письмові докази, а саме: копії табелів обліку використання робочого часу в ПП «Лідія» з квітня по грудень 2008 року, копії платіжних відомостей ПП «Лідія» за цей ж період, оскільки ці документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом МФ України №88 від 24.05.1995 року), та типовим формам первинного бухгалтерського обліку, затвердженим Міністерством статистики України. Виходячи з копій платіжних відомостей ПП «Лідія», [PERSON] з травня по грудень 2008 року виплачено заробітної плати на загальну суму 505 грн. 02 коп. Разом з тим, виходячи з встановленого посадового окладу тракториста, в розмірі 545 грн., відповідачу належить виплатити позивачеві за вказаний період 3705 (три тисячі сімсот пять) грн.. 04 коп. заборгованість по заробітній платі. Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України сума платежу за один місяць підлягає негайному стягненню. Крім того, ураховуючи, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати відповідачем порушено, враховуючи ступінь вини відповідача та обставини порушення, з останнього частково підлягає стягненню компенсація за заподіяну моральну шкоду в сумі 500 грн. З відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 51 грн. державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового засідання в сумі 120 грн. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач розраховувався з позивачем щомісяця за фактично відпрацьований робочий час, але відповідачем не сплачено було позивачу час простою. З даного питання спору між позивачем та відповідачем не виникало. На підставі викладеного,

Outcome: partial