Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з грудня 2006 року він був призначений на посаду першого заступника генерального директора державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» Міністерства транспорту і зв»язку У крани. 12 квітня 2007 року між Міністром транспорту і зв»язку України та [PERSON] був укладений трудовий договір у формі контракту за №9-Х1, відповідно до якого позивач був призначений на посаду генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу» Міністерства транспорту і зв»язку Украни. Відповідно до п.п.4 п.8 розділу 2 контракту на позивача були покладені обов»язки відповідно до Законів України «Про державну таємницю» та «Про інформацію» виконувати встановлені законодавством та іншими нормативно-правовими актами вимоги режиму секретності. За виконану у цій частині роботу п.п. «в» п. 18 розділу 3 контрактом встановлена доплата за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. Контракт був зареєстрований в управлінні кадрів та режимно-секретному органі Міністерства. Наказом Міністра транспорту та зв»язку України від 12.04.2007 року №280 [PERSON] був призначений на посаду генерального директора підприємства. За весь період роботи позивач постійно виконував і свої зобов»язання за контрактом щодо роботи в режимі секретності ( приймав участь у всіх нарадах, що проводилися Міністром, отримував секретні документи та працював з ними, контролював їх виконання своїми підлеглими, здійснював постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці на підприємстві, тощо). Наказом від 27.02.2009 року позивачу була нарахована та виплачена доплата за фактично виконану роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 17042, 71 гривень. У зв»язку із тиском, що здійснювався на позивача, що згодом проявився і в незаконному, як виявилося пізніше, порушенні щодо нього кримінальної справи та намаганні звинуватити його у начебто протиправному привласненні фактично заробленої заробітної плати, [PERSON] був змушений до повного з»ясування всіх обставин справи та перевірки відповідності його дій вимогам закону. 17.04.2009 року повернути до каси підприємства згідно з прибутковим касовим ордером №312 раніше отриману грошову суму в розмірі 17042,71 гривень. Після додаткової перевірки 06.07.2009 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи щодо позивача у зв»язку з відсутністю у його діях складу злочину. 18 червня 2009 року [PERSON] був змушений звільнитися з посади генерального директора підприємства за власним бажанням за станом здоров »я. Однак, встановлена контрактом доплата за виконання роботи в умовах режимних обмежень позивачу виплачена не була, що він вважає незаконним. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за фактично виконану роботу в умовах режимних обмежень в сумі 17042,71 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги за тих же підстав, просили позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що відповідач не мав допуску до державної таємниці і не виконував роботу в умовах режимних обмежень, просили в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 06 березня 2007 року [PERSON] був призначений на посаду генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу» ( а. с. 12 - копія записів в трудовій книжці позивача). 12 квітня 2007 року [PERSON] підписав контракт №9-ХІ з Міністерством транспорту та зв»язку України на строк з 12 квітня 2007 року по 11 квітня 2012 року, відповідно до якого позивач як генеральний директор державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» зобов»язується безпосередньо та через адміністрацію ДП «Укрсервіс Мінтрансу» здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати поступове зменшення збитків, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а міністерство зобов»язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника ( а. с. 16 - 24 - копія контракту). 03 липня 2008 року між позивачем та Міністерством транспорту та зв»язку України була підписана додаткова угода до контракту від 12 квітня 2007 року ( а. с. 28 - 35). За умовами контракту - п.17 «в» додаткової угоди - передбачено виплату позивачеві доплати за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. Допуск [PERSON] до державної таємниці у встановленому Законом України «Про державну таємницю» порядку оформлений не був. 18 червня 2009 року [PERSON] було звільнено з посади відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з достроковим розірванням укладеного з ним контракту відповідно до наказу №691 від 15.06.2009 року Міністерства транспорту та зв»язку України ( а. с. 73 - копія наказу). Представники позивача в судовому засіданні стверджували, що позивач виконував роботу в умовах режимних обмежень, а саме - приймав участь у всіх нарадах, що проводилися Міністром, отримував секретні документи та працював з ними, контролював їх виконання своїми підлеглими, здійснював постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці на підприємстві, тощо. Наказом за №40-к від 27.02.2009 року позивачу була нарахована та виплачена доплата за фактично виконану роботу в умовах режимних обмежень за фактично відпрацьований час з 12.04.2007 року по 02.03.2009 року у розмірі 17042, 71 гривень( а. с. 46 - копія наказу) Наказом за №63-к від 15.04.2009 року було скасовано наказ за №40-к від 27.02.2009 року (а. с. 47). 17.04.2009 року [PERSON] повернув виплачені кошти в сумі 17042,71 гривень ( а. с 48 - копія прибуткового касового ордеру №312). Представники відповідача в судовому засіданні стверджували, що у [PERSON] не було допуску до державної таємниці, він не виконував роботу в умовах режимних обмежень, а тому не має права на оплату. Представники позивача погодились з тим, що внаслідок недобросовісного виконання посадовими особами Міністерства транспорту та зв»язку своїх обов»язків не було оформлено допуск [PERSON] до державної таємниці, т.т. не було оформлено право позивача на доступ до секретної інформації. Але, не дивлячись на це, представники позивача стверджують, що роботу в умовах режимних обмежень позивач виконував весь час, а тому ця робота має бути оплачена відповідно до умов контракту. Між тим, з листів Міністерства транспорту та зв»язку України від 29.04.2010 року №2- 06/ДСК \ а. с. 117) та від 13.07.2010 року №19/96-10 вбачається, що [PERSON] з документами, що містять державну таємницю, в умовах режимних обмежень не працював, з ними не знайомився, підписи у журналах обліку секретних документів не ставив. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки позивач не виконував роботу в умовах режимних обмежень, він не має права на доплату у розмірі 15% до посадового окладу. Отже, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні не доведений, а тому не може бути задоволений. На підставі наведеного, ст.ст. 94, 9.7 КЗпП України, ст.ст. 1, 2, 14, 20 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: dismissed