Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

04 серпня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 21.08.1998 року у Старівській сільській раді Бориспільського району Київської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №14. Це у сторін перший шлюб, від якого у них народилась дитина син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в них не склалось через те, що в 2006 році позивачка виїхала працювати в Італію, і сторони припинили сімейні стосунки, оскільки відповідач з сином проживає в Україні, а позивач в Італії. На підставі вищезазначеного позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні представник позивачки в письмовій заяві обставини справи підтвердив, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між сторонами 21.08.1998 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом Старівською сільською радою Бориспільського району Київської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №14 (а.с. 6). У сторін це перший шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З наданих в ході судового розгляду пояснень та змісту позовної заяви, позиції представника позивача, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Починаючи з 2006 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, оскільки позивач проживає та працює в Італії. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній. Спір щодо місця проживання дитини також відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання сторін швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, у звязку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., та державне мито при реєстрації розірвання шлюбу, за згодою сторін, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved