Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-19 00:00:00

07 грудня 1985 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі ЗАГСу виконавчого комітету Кузнецовської міської ради народних депутатів Ровенської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №142 та видано подружжю свідоцтво про шлюб серії І-ГЮ №4131 55. [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалося. Згідно доводів позивачки подружжя понад десяти років не підтримує сімейно-шлюбні відносини. Тривалий час між сторонами немає взаєморозуміння. Проживати із відповідачем однією сім'єю [PERSON] не бажає. З цих мотивів позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений із [PERSON]. та судовий розгляд справи провести у її відсутності. У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON], про що вказав у письмовій заяві від 20 жовтня 2010 року. [PERSON] зазначив, що спору між сторонами щодо поділу майна подружжя немає, фактично сімейно-шлюбні відносини припинилися 1 липня 1999 року. Окрім цього, відповідач вказав у заяві, що розірвати шлюб у відділі РАЦСу є неможливим в зв'язку з відсутністю дружини в м.Кузнецовськ Рівненської області. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту позову і доводів сторін слідує, що спільне життя сторін не склалося, подружжя понад десяти років не підтримує сімейно-шлюбні відносини. Сторони бажають розірвати шлюб, примирення вважають неможливим. Зі змісту позову [PERSON] та заяви [PERSON] не вбачається наявності спору між подружжям щодо поділу спільного майна. Отже, судом встановлено, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше спільне жиггя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення. Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.ч.І, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.З, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічною насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи наведене, на підставі ч.І ст.24, ч.ч.І, 4 ст.55, ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.З ст. 105, ч.І ст. 110. ст. 1 12 СК України,

Outcome: approved