Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобовязання здійсни снити нарахування та виплату недоплаченої пенсії . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом ІІ групи. Згідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання державної пенсії, яка повинна бути не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком - за шкоду заподіяну здоровю інвалідам ІІ групи. Однак в порушення законодавства у 2007-2010роках йому виплачувалась пенсію в значно меншому розмірі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд переходить до наступного. [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та внаслідок захворювань, повязаних з виконанням робіт по ліквідації визнаний інвалідом ІІ групи. Позивач отримує державну пенсію відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в УПФ у Ленінському районі з 15.01.2002р.. Додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю інваліду ІІ групи виплачується у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Частино 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» N 796-XII від 28.02.1991р. (далі Закон №796) - в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. У відповідності до статті 50 Закону №796 - особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення державної та додаткової пенсії в розмірах передбачених статтями 50 та 54 Закону №796 є визначальною для вирішення спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46). Відповідач посилається на частину 5 статті 54 Закону №796 в який зазначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. На підставі цього відповідач при нарахуванні державної пенсії до 2008року керувався Постановою Кабінету міністрів України від 03.01.2002р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України» виходячи з розміру 19,91грн. У 2008році відповідач при нарахуванні державної пенсії Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» №107-5 від 28.12.2007р., яким до Закону №796 були внесені зміни, згідно яких інвалідам ІІ групи виплачується пенсія у розмірі 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю інвалідам ІІ групи 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Цими положеннями відповідач керується до теперішнього часу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II, N 10-рп/2008 від 22.05.2008р., дані зміни були визнані неконституційними. Пунктом 2 Розділу ІІІ Закону №107-5, встановлено що Розділ ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» діє по 31 грудня 2008року. Разом з цим 28.05.2008року була прийнята Постанова Кабінету міністрів України №530, яка набрала чинності з 22.05.2008року, яка встановлювала виплату додаткової пенсії особам, інвалідом ІІ групи у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, якою відповідач керується по теперішній час для встановлення розміру додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надання права Кабінету міністрів України права визначення порядку обчислення пенсії зазначеному у частині 5 статті 54 Закону №796, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто при встановленні порядку Кабінет міністрів України не повинен порушувати положень Закону №796. Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачу, застосуванню підлягають частина 1 статті 50 та частина 4 статті 54 Закону №796, а не Постанови Кабінету міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача. Відповідач також зазначає що розмір мінімальної пенсії за віком встановлений статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на підставі частини 3 зазначеної статті застосовується виключно для пенсій призначених за цим Законом, тому не має підстав для її застосування. Однак наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Статтею 67 частино 3 Закону №796 встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Це свідчить про те, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом. Таким чином мінімальний розмір пенсії за віком залежить від прожиткового мінімуму, який щороку встановлюється Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Щодо вимоги позивача зобовязати УПФ в подальшому виплачувати пенсію у відповідності до законодавства, суд вважає дану вимогу не обґрунтованою, оскільки право на позов виникає у особи лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого не відомо порушене воно чи ні. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial