Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначив, що 01.11.2004 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду начальника дистанції капітального ремонту та звільнений з посади 29.04.2005 року. При прийнятті на роботу, протягом роботи та при звільненні відповідачем було допущено порушення вимог законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Так, в порушення вимог ст.19 Закону України «Про охорону праці» відповідачем не було здійснено за власний рахунок проведення медичного огляду. В порушення вимог ст.20 вказаного закону не було проведено навчання та перевірка знань з питань охорони праці, не були розясненні умови страхування, не була організована при прийомі на роботу передача йому справ, забезпечення необхідною для роботи документацією. Не виконані відповідачем вимоги ст.72 КЗпПУ щодо компенсації за роботу у вихідний день (за чергування 16.01.2005 року). Безпідставно був позбавлений премії за січень та лютий 2005 року. Наказом від 29.04.2005 року його незаконно в порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпПУ було звільнено з займаної посади без отримання відмови від запропонованих 17.02.2005 року посад та не запропонував нових. Порушення відповідачем його законних прав призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків, потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Наслідками заподіяної моральної шкоди є: хвилювання, головна та серцева біль, погіршення стану здоровя. З урахуванням цього просив суд змінити формулювання причин звільнення на звільнення його на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ в звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, стягнути з відповідача вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпПУ, стягнути відповідно до ст.72 КЗпПУ з відповідача компенсацію за роботу у вихідний день 16.01.2005 року в сумі 106 грн. 58 коп., премію за січень 2005 року в сумі 39 грн. 08 коп., за лютий 2005 року в сумі 35 грн. 53 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн. В ході подальшого судового розгляду, неодноразово доповнюючи позовні вимоги, остаточно просив: поновити пропущений строк для звернення до суду з позовом з посиланням на перебування тривалий час, з 01.03.2005 року по 28.04.2005 року на лікарняному; скасувати накази №38 від 18.02.2005 року та №52 від 15.03.2005 року в частині позбавлення його премії за січень, лютий 2005 року та стягнути з відповідача на його користь премію за цей період в сумі 39 грн. 08 коп. та 35 грн. 53 коп. відповідно; стягнути з відповідача вихідну допомогу в сумі 1859 грн. 35 коп.; доплату по лікарняним за березень 2005 року в сумі 191 грн. 57 коп., за квітень 2005 року в сумі 123 грн. 16 коп.; за невикористану відпустку в сумі 22 грн. 36 коп.; витрати за проходження медичного огляду в сумі 12 грн. 02 коп.; заробітну плату за роботу 17.01.2005 року в сумі 36 грн. 64 коп.; компенсацію за чергування 31.12.04.-01.01.05. в сумі 104 грн. 96 коп., 16.01.2005 року в сумі 106 грн. 58 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн. Крім того, одночасно з вимогою про зміну формулювань причин звільнення, просив суд скасувати наказ №20-К від 29.04.2005 року та поновити його на попередній посаді, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 43333 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові та доповненнях до нього підстави, просив задовольнити його в повному обсязі. В частині заявлених позовних вимог щодо зміни формулювання причин звільнення та поновлення на роботі зазначив, що не відмовляється від цих вимог та просив суд задовольнити одну з них. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість вимог та пропуск позивачем строків позовної давності. Щодо необґрунтованості позову в своїх письмових запереченнях та поясненнях в судовому засіданні зазначив, що відповідач виконав умови вимог ст.17 Закону України «Про охорону праці» в частині організації проведення позивачу медичного огляду при прийомі на роботу, а відшкодувати витрати сплачені останнім за проходження медичного огляду не мав можливості в звязку з ненаданням [PERSON] платіжного документу щодо розміру понесених витрат. В разі надання такого документу витрати йому будуть відшкодовані в повному обсязі. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону праці» під час прийняття на роботу та під час подальшої роботи за рахунок підприємства проводилось навчання з питань охорони праці, а також проводились індивідуальні заняття щодо перевірки знань [PERSON], практичні семінари. Твердження позивача про те, що йому не були відомі умови страхування, яке здійснювалось за рахунок підприємства, спростовуються зверненням позивача після лікування до СК «АСКА» та отриманням відповідних виплат. При прийомі на роботу відповідачем повністю було дотримано вимоги законодавства: позивач під розпис був ознайомлений з внутрішнім трудовим розпорядком та колективним договором, проведено вступні інструктажі з пожежної безпеки, цивільної оборони, техніки безпеки та безпеки руху, ознайомлений зі своїми функціональними правами та обовязками, надане робоче місце - кабінет де знаходилась необхідна для виконання своїх посадових обовязків документація та нормативно-правова література. Відповідно до п.7.1 інструкції чергового по електромеханічній службі заміну працівника, який не вийшов на чергування, призначає начальник дистанції за узгодженням зі старшим диспетчером. [PERSON] в установленому інструкцією порядку чергування та наступного відгулу протягом місяця не погоджував. Тому його вимоги щодо компенсації за чергування 16.01.2005 року є необґрунтованими. Премії за січень 2005 року позивач був позбавлений за порушення трудової дисципліни, а саме: не зявлення 13.01.2005 року на селекторну нараду без поважних причин та надання пояснень, а також відсутності 17.01.2005 року на роботі без поважних причин. За лютий 2005 року позивача було позбавлено премії за надання недостовірної інформації та спробу ввести власника в оману, відмітив собі у табелі обліку використання робочого часу 8 г. 15 хв., фактично знаходячись згідно своєї заяви від 25.02.2005 року та наказу №38-ок від 25.02.2005 року у відпустці без збереження заробітної плати. Крім того, премія відповідно до законодавства та колективного договору є заохоченням за успіхи в роботі. [PERSON] таких успіхів не досяг та неодноразово порушував трудову дисципліну, а тому підстав для виплати йому премії не було. При скороченні посади начальника дистанції капітального ремонту, яку займав позивач, відповідачем також були додержані вимоги законодавства, зокрема ст.49-2 КЗпПУ. Так, при попередженні про звільнення в звязку зі змінами в організації виробництва і праці позивачеві було запропоновано іншу роботу на підприємстві з переводом, на яку [PERSON] не погодився. Ствердження позивача про те, що відповідачем була подана заявка до центру зайнятості про вакантну посаду начальника дистанції не відносяться до суті справи, оскільки на останню може бути прийнятий спеціаліст, який має вищу освіту за спеціальністю «Колія і колійне господарство». [PERSON] має спеціальність вагонне будівництво і вагонне господарство та не міг займати вказану вакантну посаду. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно наказу 70-к від 01.11.2004 року позивача з 01.11.2004 року було прийнято на посаду начальника дистанції капітального ремонту ДП «Дніпропетровський метрополітен» з окладом 675 грн. зі строком випробування з місяці (а.с.22 т.1). Наказом №38 від 18.02.2005 року (п.2.1) [PERSON] за порушення трудової дисципліни, а саме: не явку на селекторну нараду без поважних причин, прогул 17.01.2005 року та порушення вимог охорони праці щодо не проходження попередньої перевірки знань з охорони праці було позбавлено премії за січень 2005 року в розмірі 100%. (а.с.56-57 т.1). Як вбачається з наказу, останній приймався на підставі рішення комісії з розгляду матеріалів з преміювання керівників, фахівців та службовців за січень 2005 року (протокол засідання комісії №1 від 14.02.2005 року - а.с.58-60 т.1), подань в.о.начальника електромеханічної служби [PERSON] та інженера з охорони праці [PERSON] (а.с.60-61 т.1), акту виявлення порушення трудової дисципліни від 17.01.2005 року щодо відсутності [PERSON] на робочому місці 17.01.2005 року без відмова та згоди керівництва (а.с.63 т.1), а також акту від 13.01.2005 року щодо неявки [PERSON] на селекторній нараді (а.с.64 т.1). Наказом №52 від 15.03.2005 року (п.2.1) [PERSON] було позбавлено премії в розмірі 100% за порушення п.2.1.6 посадової інструкції №10, а саме: надання недостовірних даних у табелі обліку використання робочого часу (а.с.65-66 т.1). Як вбачається з наказу, останній приймався на підставі рішення комісії з розгляду матеріалів з преміювання керівників, фахівців та службовців за лютий 2005 року (протокол засідання комісії №2 від 11.03.2005 року - а.с.67-69 т.1). Зокрема підставою для позбавлення премії стало надання недостовірної інформації шляхом зазначення позивачем у табелі обліку використаного робочого часу працівників дистанції капітального ремонту відпрацьованих 8 г 15 хв. 25.02.2005 року (а.с.72), в той час, як останній фактично на підставі своєї заяви від 25.02.2005 року (а.с.71 т.1) та наказу №38-к від 25.02.2005 року (а.с.70 т.1) знаходився у відпустці без збереження заробітної плати. Тобто [PERSON] було порушено п.2.1.6 посадової інструкції №10, яким на позивача окрім іншого, було покладено обовязок забезпечення правильності, своєчасності оформлення первинних документів по обліку робочого часу (а.с.51 зв. т.1) Відповідно до п.3.1 «Положення про преміювання керівників, фахівців та службовців структурних підрозділів та відділів служби «ЭМ» Дніпропетровського метрополітену за основні результати виробничо-господарської діяльності» премія, яка встановлена за виконання показників, може бути знижена окремим працівникам частково або повністю за виробничі упущення, а також при невиконанні в установлені строки завдань керівництва служби. Відповідно до п.п.3.2 вказаного вище «Положення…» виробничі недоліки, за які причетним працівникам частково знижується або не нараховується премія: порушення правил трудової дисципліни та внутрішнього розпорядку, несвоєчасне та неякісне подання звітності, в інших випадках. Відповідно до п.3.3 «Положення…» премія не виплачується працівникам у випадках: прогулу. Позбавлення премії проводиться за період, у який допущені порушення. Відповідно до п.4.7 «Положення…» повне або часткове позбавлення премії працівника за виробничі недоліки проводиться за той розрахунковий місяць, у якому були вчинені недоліки у роботі, а також оформляється наказом з вказівкою причин (а.с.88-90 т.1). Відповідно до ч.1 ст.72 КЗпПУ робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. З журналу чергувань за січень 2005 року вбачається, що [PERSON] дійсно був черговим 16.01.2005 року (а.с.172 т.1). Як зазначив представник відповідача відповідно до п.7.1 інструкції чергового по електромеханічній службі заміну працівника, який не вийшов на чергування, призначає начальник дистанції за узгодженням зі старшим диспетчером. [PERSON] в установленому інструкцією порядку чергування 16.01.2005 року та наступного відгулу протягом місяця, у тому числі 17.01.2005 року, не погоджував. Позивач в судовому засіданні заперечував факт прогулу 17.01.2005 року, пояснивши, що вийшов в цей день на роботу, що підтверджується витягом з книги обліку приходу на роботу (а.с.173 т.1). Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначені доводи позивача та витяг з книги обліку приходу на роботу, в якості належного доказу, оскільки остання, як пояснив представник відповідача та не заперечував позивач, велась самим [PERSON] Крім того, факт не виходу на роботу позивача 17.01.2005 року спростовується вищезазначеним актом виявлення порушення трудової дисципліни від 17.01.2005 року щодо відсутності [PERSON] на робочому місці 17.01.2005 року без відмова та згоди керівництва (а.с.63 т.1), а також табелем відпрацьованих годин працівниками дистанції КР в січні 2005 року (а.с.171 т.1), а також показаннями допитаного в судовому засідання в якості свідка [PERSON], який пояснив, що [PERSON] заміну чергування 16.01.2005 року в передбаченому порядку не погоджував та також без погодження порядку компенсації за чергування 17.01.2005 року не вийшов на роботу, про що було складено акт від 17.01.2005 року. Також позивачем було заявлено вимогу про стягнення компенсації за чергування 31.12.04.-01.01.05. в сумі 104 грн. 96 коп., посилаючись на те, що за вказане чергування йому не була сплачена грошова компенсація або надано відгул. Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що за вказане чергування позивачу було надано відгул 26.01.2010 року, а в табелі виходу на роботу вказаний день зазначений як відпрацьований та нарахована заробітна плата. Вказані доводи відповідача позивачем в судовому засіданні не спростовані. З урахуванням зазначених вище обставин встановлених судом та наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо скасування наказів №38 від 18.02.2005 року та №52 від 15.03.2005 року в частині позбавлення його премії за січень, лютий 2005 року та стягнення з відповідача на його користь премії за цей період в сумі 39 грн. 08 коп. та 35 грн. 53 коп. відповідно, а також щодо стягнення заробітної плати за роботу 17.01.2005 року в сумі 36 грн. 64 коп. та компенсацію за чергування 31.12.04.-01.01.05. в сумі 104 грн. 96 коп. та 16.01.2005 року в сумі 106 грн. 58 коп. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення\~- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач з вимогою до суду про скасування наказів №38 від 18.02.2005 року та №52 від 15.03.2005 року звернувся лише в червні 2006 року шляхом подання доповнень до позовної заяви, тобто з пропуском передбаченого ч.1 ст.233 КЗпПУ тримісячного строку (а.с.91 т.1). Представник відповідача в судовому засіданні та своїх письмових запереченнях посилався на пропуск позивачем строку для звернення до суду та просив суд застосувати строки позовної давності. Позивач просив поновити строк для звернення до суду з позовом, посилаючись на пропуск останнього з поважних причин, зокрема на перебування на лікарняному. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи про винесення оскаржуваних наказів позивач дізнався в тому місяці, коли вони виносились, тобто в лютому та березні 2005 року, на лікарняному позивач перебував з 01.03.2005 року по 28.04.2005 року, а з вимогою про їх скасування звернувся до суду лише 05.06.2006 року. Таким чином, суд вважає причини пропуску позивачем строку для звернення до суду з позовом про скасування наказів №38 від 18.02.2005 року та №52 від 15.03.2005 року неповажними. В звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказів про позбавлення позивача премії суд не вбачає підстав і для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача доплати по лікарняним за березень 2005 року в сумі 191 грн. 57 коп., за квітень 2005 року в сумі 123 грн. 16 коп. та за невикористану відпустку в сумі 22 грн. 36 коп., оскільки вказані вимоги є похідними від вимог щодо скасування наказів про позбавлення премії та стягнення останньої та ґрунтується на розрахунку, зроблено з урахуванням невиплаченої за січень, лютий 2005 року премії. Також в своєму позові [PERSON] зазначено про порушення відповідачем вимог Закону України «Про охорону праці» при прийнятті на роботу щодо не організації проведення попереднього медичного огляду за рахунок власника та заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат за проходження медичного огляду в сумі 12 грн. 02 коп., на підтвердження цього надав квитанцію (а.с.6 т.1). Як зазначив представник відповідача витрати сплачені позивачем за проходження медичного огляду не були відшкодовані останньому в звязку з ненаданням [PERSON] платіжного документу щодо розміру понесених витрат, що не заперечував і сам позивач в судовому засіданні. Також представник відповідача зазначив, що відповідач не відмовлявся від оплати вартості останніх, одночасно зазначивши, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду з вказаною вимогою та просив застосувати строк позовної давності. Позивач просив поновити строк для звернення до суду з позовом, посилаючись на пропуск останнього з поважних причин, зокрема на перебування на лікарняному. Разом з тим, після оплати 15.10.2004 року витрат за проходження медичного огляду при прийнятті на роботу, позивач з вимогами до відповідача в досудовому порядку про відшкодування цих витрат не звертався, зазначаючи в тексті первісного позову поданого 30.05.2005 року про порушення відповідачем вимог Закону України «Про охорону праці» щодо не відшкодування йому витрат за проходження медичного огляду в сумі 12 грн. 02 коп., в прохальній частині цього позову не заявляв вимоги про стягнення з відповідача цієї суми, а заявив останню лише в грудні 2007 року подавши доповнення до позову. З урахуванням вищезазначеного, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо пропуску строку для звернення до суду з зазначеними вимогами з поважної причини, а саме: в звязку з перебуванням на лікарняному з 01.03.2005 року по 28.04.2005 року та вважає неповажними причини пропуску строку позовної давності та за необхідне відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача витрат за проходження медичного огляду в сумі 12 грн. 02 коп. Також позивачем заявлено вимогу про звільнення формулювання причин звільнення на ч.3 ст.38 КЗпПУ в звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю з посиланням на те, що при прийнятті на роботу відповідачем не було організовано технічне навчання та попередня перевірка знань з охорони труда, без яких його не повинні були допускати до роботи, не було проведено первинний інструктаж на робочому місці, не було організовано стажування та перевірка знань нормативно-правових актів по колу його посадових обовязків, не було організовано передачу йому справ та необхідної для роботи документації. Разом з тим, як вбачається з наданих представником відповідача до заперечень документів позивач під розпис був ознайомлений з внутрішнім трудовим розпорядком та колективним договором, проведено вступні інструктажі з пожежної безпеки, цивільної оборони, техніки безпеки та безпеки руху, ознайомлений зі своїми функціональними правами та обовязками. Під час прийняття на роботу та під час подальшої роботи за рахунок підприємства проводилось навчання з питань охорони праці, а також проводились індивідуальні заняття щодо перевірки знань [PERSON], практичні семінари. Вказане підтверджується витягами з журналів реєстрації вступного та первинного інструктажу від 01.11.2004 року, повторного інструктажу від 01.02.2005 року, технічного навчання від 08.11.2004 року, 22.11.2004 року, 13.12.2004 року, 27.12.2004 року, 10.01.2005 року, 14.02.2005 року, наказу про прийом на роботу. Позивач був ознайомлений з посадовою інструкцією (а.с.39-47,49 зв., 50-55 т.1). Твердження позивача про те, що йому не були відомі умови страхування, яке здійснювалось за рахунок підприємства, спростовуються зверненням позивача після лікування до СК «АСКА» та отриманням відповідних виплат (а.с.48 т.1). На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що порушень законодавства про працю з боку відповідача, які б перешкоджали позивачу виконувати взяті на себе при прийомі на роботу та в подальшому обов?язки, немає, а тому позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення на ч.3 ст.38 КЗпПУ задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.44 КЗпПУ при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст. 36 та п.п.1,2 і 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Як вбачається з наказу начальника ДП «Дніпропетровський метрополітен» №20-к від 29.04.2005 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01.11.2004 року по 29.04.2005 року включно в кількості 14 календарних днів та місячної вихідної допомоги (а.с.23 т.1). В звязку з цим, суд не знаходить підстав і для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача недоплаченої вихідної допомоги, оскільки при звільненні [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ остання була виплачена у передбаченому ст.44 КЗпПУ розмірі середнього місячного заробітку. Що стосується позовних вимог позивача про скасувати наказ №20-К від 29.04.2005 року про звільнення та поновлення його на попередній посаді, а також стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 43333 грн., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як зазначалось вище, наказом начальника ДП «Дніпропетровський метрополітен» №20-к від 29.04.2005 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ за скороченням штатів. В обґрунтування позову щодо незаконності зазначеного наказу позивач посилається на порушення відповідачем вимог ч.2 ст.40 КЗпПУ, зокрема на те, що він не відмовлявся від запронованих йому 17.02.2005 року посад, що підтверджується відсутністю запису про його відмову в листі співбесіди, а також, що станом на дату звільнення йому було повідомлено про відсутність вакантних посад, в той час як йому було відомо про наявність станом на 29.04.2005 року вакантної посади старшого диспетчера служби ЕМ. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпПУ звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 ст.40 КЗпПУ допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч.ч.1,3 ст49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як вбачається з матеріалів справи наказом №34 від 16.02.2005 року по ДП «Дніпропетровський метрополітен» було скорочено зокрема посаду начальника дистанції капітального ремонту, яку займав позивач, на підставі якого і було видано наказ №20-к від 29.04.2005 року про звільнення позивача з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (а.с.34-38 т.2). Відповідно до листа співбесіди від 17.02.2005 року позивачу у відповідності до вимог ч.2 ст.40, ст.49-2 КЗпПУ більш ніж за два місяці до звільнення було запропоновано наявні та той час вакантні посади, про що свідчить і підпис [PERSON] у вказаному листі. Проте, останній своєї згоди на зайняття наявних вакантних посад не надав, в звязку з цим наказом від 29.04.2005 року був звільнений. Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача було проведено відповідачем з дотриманням вимог ст.ст.40,49-2 КЗпПУ, а його вимоги про скасування наказу №20-к від 29.04.2005 року та поновлення на роботі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги про скасування наказу про звільнення від 29.04.2005 року та поновлення на роботі позивачем було заявлено шляхом подання доповнень до позову лише 22.10.2009 року, тобто з пропуском передбаченого ст.233 КЗпПУ місячного строку. Належних доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем не надано, а тому суд вважає, що останнім строк пропущено без поважних причин та обгрунтованими доводи представника відповідача щодо відмови в задоволенні позову в звязку з пропуском такого строку. В звязку з відмовою в задоволенні позову про поновлення на роботі, суд не вбачає підстав і для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також в звязку з відсутності з боку відповідача порушень трудового законодавства позивачу слід відмовити і в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed