Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-07 00:00:00

позивач та її представник просять суд визнати автомобіль DAEWOO LAN OS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з [PERSON] шляхом одноразового платежу на користь позивача в рахунок 1/2 частки автомобіля, що належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя і був проданий третій особі, грошову компенсацію в розмірі 35360 гривень 00 копійок, стягнути з відповідача понесені позивачем витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 4000,00 грн., посилаючись на те, що з відповідачем, [PERSON], вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2004 р. по 29 грудня 2009 року. Під час їхнього шлюбу як подружжя ними було придбано у спільну сумісну власність автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № А1 7485 ВК. Вищевказаний автомобіль був придбаний у кредит на підставі договору № 299-043/03Р від 20.05.2008 року і реєстрований у Кагарлицького МРЕВ ДАІ Київської області на ім'я відповідача. Після розірвання у встановленому законом порядку їхнього шлюбу, відповідач без її на те згоди, продав автомобіль, але половину грошових коштів виручених від його продажу відмовився їй передати. В подальшому їй стало відомо, що автомобіль був проданий громадянину [PERSON], що мешкає за адресою: Вінницька обл., м. Хмільник, вул. 1-го Травня. 15. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а також майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи те, що спірний автомобіль, є їхньою спільною сумісною власністю, розподіл якого добровільно з вини відповідача не відбувся, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, яка є в матеріалах справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача визнає та просить їх задовольнити, оскільки даний автомобіль був ним придбаний і його ніхто не повідомив, що він є спільною сумісною власністю подружжя. Вислухавши позивача та її представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2004 р. по 29 грудня 2009 року, на підтвердження цього є копія свідоцтва про одруження від 02.10.2004 року та копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОК № 062619 від 29 грудня 2009 року. Під час їхнього шлюбу як подружжя сторонами було придбано у спільну сумісну власність автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № А1 7485 ВК. Вищевказаний автомобіль був придбаний у кредит на підставі договору № 299-043/03Р від 20.05.2008 року і реєстрований у Кагарлицького МРЕВ ДАІ Київської області на ім'я відповідача [PERSON]. На підтвердження даного факту позивачем надано копію заяви на видачу готівки № 9 від 20 травня 2008 року, де отримувачем зазначено [PERSON], який отримав кошти сумі 55\~200 грн. та копією повідомлення від Акціонерного комерційного банку «Правекс - банк», згідно якого [PERSON] виконав усі зобовязання за кредитним договором № 299-043/08Р від 20.05.2008 р., а тому договір застави транспортного засобу автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № А1 7485 ВК, припинив свою дію. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом сторін, коли вони проживали [INFO]. Під час написання позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу було вказано період, коли між сторонами, ніби то були припиненні в 2007 році, проте сторони продовжували разом проживати до березня 2009 року, оскільки щоденно бачив, як відповідач виходив із підїзду до гаража, який знаходиться біля будинку та в якому знаходиться машина, на якій відповідач їздив на роботу. Після розірвання у встановленому законом порядку шлюбу між сторонами, відповідач без на те згоди позивача, продав автомобіль, але половину грошових коштів виручених від його продажу відмовився їй передати. В подальшому позивачу стало відомо, що автомобіль був проданий громадянину [PERSON], що мешкає за адресою: Вінницька обл., м. Хмільник, вул. 1-го Травня. 15. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а також майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи вище наведене суд вважає за необхідне автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № А1 7485 ВК визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Оскільки автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № А1 7485 ВК вже проданий і на праві приватної власності вже належить [PERSON] і розподіл якого добровільно з вини відповідача не відбувся, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивачем було проведено оцінку колісно транспортного засобу серії БЦ № 10081801 від 18.08.2010 року , згідно якої було визначено дійсну ринкову вартість транспортного засобу, а саме: автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний № А1 7485 ВК, яка становить 57\~413 грн. 25 коп., яку суд вважає за необхідне взяти за основу дану ціну транспортного засобу, який підлягає поділу. Окрім того, є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача і суд стягує з [PERSON] шляхом одноразового платежу на користь [PERSON] в рахунок ? частки автомобіля, що належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя і був проданий третій особі, грошову компенсацію в розмірі 28 706 гривень 63 копійок, що становить ? частину транспортного засобу. Стосовно представництва в судових засіданнях, то відповідно до п. 2 ст. 84 ЦПК України розмір такої компенсації з урахуванням справи визначається судом. Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про адвокатуру» ця оплата здійснюється на підставі угоди між громадянином та адвокатом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачені такі граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу якщо компенсації сплачуються іншою стороною не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 р.» з 01 липня 2010 року установлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі 888 грн., з якого судом зроблено розрахунок розміру витрат за 1 год. 30 хв. та становить в сумі 532 грн. 80 коп., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Суд стягує з відповідача судові витрати в сумі 287 грн. 06 коп. в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial