Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що 7.03.2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в період якого 16 липня 2008 року в них народився син. Одруження виявилось невдалим. Негативні стосунки в сімї призвели до того, що подружжя протягом останніх пяти місяців разом не проживає, спільного господарства не веде. Стверджує, що будь-якого бажання до примирення з відповідачем не має. На даний час дитина проживає з матірю. Відповідач має постійну роботу та заробіток. У звязку із цим, просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з матірю, стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, а також стягнути з відповідача 300 гривень щомісячно в якості її утримання до досягнення дитиною трьох років. Відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, залишення дитини проживати з матірю визнав повністю, а в частині стягнення аліментів - частково. Не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4частини його заробітку та 100 гривень на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 7 березня 2008 року, в період якого 16 липня 2008 року у них народився син [PERSON]. Сторони не оспорюють, а тому суд вважає встановленим те, що збереження сімї та налагодження стосунків за встановлених судом обставин у сторін немає, оскільки сторони тривалий час спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, наміру до примирення не мають. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Суд вважає, що шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, указаний обовязок лежить на обох батьках і обоє батьків в рівній мірі зобовязані матеріально забезпечувати дитину. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що сторони по справі, як батьки неповнолітньої дитини не досягли між собою згоди щодо способу утримувати дитину, а тому, суд вважає, що аліменти з відповідача слід стягувати саме на підставі рішення суду. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів в частці від заробітку, суд приймає до уваги те, що відповідач є працездатною особою, має постійну роботу та заробіток, будь - яких інших непрацездатних осіб на утриманні не має, поряд з тим, стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини його заробітку на одну дитину, на думку суду не підлягає задоволенню. Суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років (з 01.10.2010 року - 787 грн.) а спільного обов'язку обох батьків по утриманню дитини, не порушить права дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних стосунків неповнолітня дитина залишилась проживати з матірю, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку. Враховуючи те, що середньомісячний розмір заробітку відповідача складає 1707,8 гривень, з відповідача також підлягають стягненню аліменти на утриманні неповнолітньої дитини, суд прийшов до висновку, що на утримання позивача до досягнення їх спільною неповнолітньою дитиною трьохрічного віку з відповідача підлягає стягненню 100 гривень на місяць На підставі ст.ст. 4, ч. 2 ст. 84, 112, 180, 181.182, 183,185 СК України ,

Outcome: approved