Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-29 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу торгового павільону, укладеного між ними та визнання права власності на будівлю. В обгрунтування позову послався на те, що 20.02.2010 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі - продажу, за яким він за 250000 грн. придбав у власність належний [PERSON] торговий павільйон площею 19,8 кв.м., що розташований по вул. Київська, 93 у м. Житомирі. Укладеним договором досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, та визначено, що договір повинен бути нотаріально посвідченим. На виконання умов договору відповідач передав майно позивачу, однак ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Просить визнати дійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу та визнати за позивачем право власності на торговий павільйон. У судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснив, що 20.02.2010 року між сторонами було укладено письмовий договір купівлі-продажу, на виконання умов договору ним сплачено відповідачу 250000 грн., а відповідач передав йому у власність за актом торговий павільйон. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що дійсно він уклав з позивачем договір купівлі-продажу торгового павільйону, за яким позивач сплатив йому кошти, обумовлені договором, а він передав у власність позивачу свій торговий павільйон. Однак, вважає, що даний договір не потребує нотаріального посвідчення, оскільки він працював сам у торговому павільйоні і без такого посвідчення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2010 року між сторонами укладено письмовий договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив торговий павільйон, площею 19,8 кв.м., що розташований по вул. Київська, 93 у м. Житомирі /а.с. 3/. Сплата коштів продавцем за договором підтверджується актом приймання передачі грошей від 20.02.2010 р., за яким [PERSON] на виконання п.п. 3.1., 3.2. умов договору сплатив [PERSON] 250000 грн. /а.с. 4/. Передача майна від продавця до покупця підтверджується актом приймання-передачі майна, за яким [PERSON] на виконання умов договору купівлі-продажу від 20.020.2010 р. передав у власність, а [PERSON] прийняв торговий павільйон площею 19,8 кв. м., який розташований по вул. Київська, 93 у м. Житомирі /а.с. 5/. Зі змісту ст.ст. 626,632,638 ЦК України випливає, що істотними умовами договору купівлі-продажу є: визначення сторін, предмету договору та його ціни. Згідно умов договору купівлі продажу торгового павільйону від 20.02.2010 р. узгоджено усі істотні умови, які передбачені вищевказаними нормами закону, а саме: визначені сторони договору, ними є з боку продавця - [PERSON], з боку покупця -[PERSON]; визначено предмет договору ( п.1.1. договору) та визначено ціну договору ( 3.1. договору) /а.с. 3/. Згідно п.5.3. договору сторони також підтвердили те, що вони мають усі необхідні права та повноваження на укладення цього договору; волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їхнім інтересам; умови договору для сторін зрозумілі і відповідають їх реальній домовленості; цей договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, зобовязань які обумовлені в ньому. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сторонами за договором купівлі - продажу майна 20 лютого 2010 р. відбулося часткове виконання договору. Сторони виконали п. п. 2.1., 3.1. та п. 3.2. договору, між ними відбулася фактична повна оплата та передача будівлі,- торгового павільйону від продавця у власність покупця. Із п. 5.2. спірного договору купівлі продажу будівлі,- торгового павільйону від 20.02.2010 р. видно і те, що сторони у ньому передбачили те, що цим договором вони досягли усіх істотних умов та, що даний договір має бути нотаріально посвідчений в термін двадцять календарних днів з моменту його підписання. Цим пунктом договору також передбачено і те, що сторони не мають права ухилятися від його нотаріального посвідчення. Одночасно із пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено те, що власник будівлі, - торгового павільйону [PERSON] після укладення договору та фактичної передачі ним проданого майна [PERSON] став ухилятися від нотаріального посвідчення вказаного договору. Крім пояснень сторін, ухилення відповідача від нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі продажу також підтверджується і листом [PERSON] від 21.03.2010 р. та відповіддю на лист зі сторони відповідача [PERSON] з якого видно, що останній ухиляється від нотаріального посвідчення договору /а.с. 6.7/. Окрім того, із змісту спірного договору від 20.02.2010 р. видно і те, що предметом купівлі - продажу є нерухоме майно, а саме будівля,- торговий павільйон який на момент укладення договору належав на праві власності [PERSON], що підтверджується наступним. Згідно п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 125 ЗК України право власності чи користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право, та його державної реєстрації. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ст.376 Цивільного кодексу України). Статтею 24 Закону України Про планування і забудову територій передбачено, що фізичні чи юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єкта містобудування зобов'язані отримати дозвіл від виконавчого комітету ради. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.11.2003 р.№ 706 [PERSON] було надано дозвіл на розміщення торгівельного кіоску за адресою м. Житомир, вул. Київська, 93./а.с. 31-32/. Торгівельний кіоск Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Житомиравтотранс» розміщений за вказаною адресою на підставі договору оренди між зазначеним товариством та [PERSON] У 2003 р. архітектурнор-планувальним бюро при головному управлінні містобудування та архітектури м. Житомира [PERSON] виданий робочий проект розміщення кіоску по вул. Київська, 93 в м. Житомирі» /а.с. 53-62/. Відповідно до акту комісії про прийняття в експлуатацію, що призначена розпорядженням голови міськвиконкому № 133 від 19.03.2004 р. /а.с. 37/, торгіельний кіоск був прийнятий в експлуатацію /а.с. / та зареєстрований у КП «Житомирське обласне міжміське бюротехнічної інвентаризації» як торговий павільон, що підтверджується інвентаризаційною справою № 1942 /а.с. 9-11/. Зведений об'єкт відноситься до об'єктів нерухомого майна та істотних порушень будівельних норм та правил, що унеможливлюють експлуатацію будівлі торгівельного кіоску по вул. Київській, 93 у м. Житомирі не має, що підтверджується також висновком будівельно-технічнї експертизи № 78-07-10 від 19.07.2010 року. /а.с. 19-23/. А отже, зведений об'єкт не є самочинним будівництвом, а [PERSON] на законних підставах є власником торгового павільону по вул. Київська, 93 у м. Житомирі. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1 ст. 209 ЦК України зазначає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені в судовому засіданні обставини справи у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що відповідно з вимогами ч.2. ст. 220 ЦК України є всі підстави для визнання спірного договору купівлі-продажу будівлі, - торгового павільйону від 20 лютого 2010 р. дійсним. При таких обставинах, суд приходить до висновку і про те, що у позивача [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 20.02.2010 року, з врахуванням встановлення його дійсності цим рішенням суду з 20.02.2010 року виникло право власності на майно, що є предметом договору - будівлю, торговий павільйон, площею 19,8 кв .м., що розташований в м. Житомирі по вул. Київська, 93 в м. Житомирі.

Outcome: approved