Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-28 00:00:00

13.03.2009 року позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, посилаючись на те, що 19.07.2006 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту № К-ТТ21/190, за яким відповідачу були надані грошові кошти у сумі 41435,00 гривень строком до 19.07.2011 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 15,00 % річних. Крім того, з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором 19.07.2006 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №К-ТТ21/109П , відповідно до якого останній зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № К-ТТ21/190 від 19.07.2006 року. З огляду на те, що відповідачі взяли на себе певні зобов'язання щодо погашення суми заборгованості за кредитом і сплати відсотків за ними та на даний час їх не виконують, заборгованість останнього перед банком становить 46903,75 гривень, тому позивач просить стягнути зазначену суму на його користь. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги просив повністю задовольнити. Відповідачі повторно в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи, не надали письмових заяв про розгляд справи у їх відсутність та про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом ухвалено про заочний розгляд справи. Перевіривши письмові заяви сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши і зваживши всі доводи, що наведені в матеріалах справи суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується, що 19.07.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № К- ТТ21/190, за яким останньому були надані грошові кошти у сумі 41435 (сорок одна тисяча чотириста тридцять пять) гривень 00 коп. Суд не може не погодитися з позивачем стосовно того, що отримавши вказані кошти, відповідач взяв на себе певні зобов'язання, а саме - сплачувати суму заборгованості та відсотків за кредитним договором. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку із чим станом на 27.02.2009 року у останнього виникла перед банком заборгованість в розмірі 46903 (сорок шість тисяч девятсот три) гривні 75 коп.. що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, шо буди передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, судом встановлено, що 19.07.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № К-ТТ21/109П, відповідно до якого остання зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх йго зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № К-ТТ21/190 від 19.07.2006 року. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель виступають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. З урахування наведеного, суд дійшов висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 46903 (сорок шість тисяч девятсот три) гривні 75 коп. на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд солідарно стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати сплачені останнім в розмірі 469 гривень 04 коп. та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи наведені норми та

Outcome: approved