Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що згідно договору дарування від 17.03.1999р., їй на праві власності мені належить квартира № 122, яка розташована в м. Херсоні по вул.. М.Куліша,5. Відповідач колишня дружина її сина, яка після розірвання шлюбу з 09.09.2008 року виїхала з квартири, забравши свої особисті речі разом із неповнолітньою дитиною донькою [PERSON], [INFO]. Реєстрація відповідачів в квартирі порушує її права власника квартири, вона змушена переплачувати комунальні послуги з урахуванням осіб, що не користуються ними, але перебувають на обліку. Просить визнати [PERSON] та неповнолітню [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житлом в квартирі № 122, розташованій в м. Херсоні по вул.М.Куліша, 5. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Просять позов задовольнити в повному обсязі та визнати такими, що втратили право користування квартирою 122 по вул. М.Куліша, 5 в м.Херсоні Давиденко [PERSON] та [PERSON], відповідно до вимог ч. 2 ст 405 ЦК України. Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. В попередньому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог. Представник третьої особи просив справу вирішити на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що,квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.03.1999 р., посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори. Право власності 18.03.1990 року зареєстроване в Херсонському БТІ в реєстр.книгу №17 за реєстр.номером 4863. В 2005 році зі згоди позивача до квартири була вселена сімя її сина [PERSON], а саме: його дружина [PERSON] і двоє неповнолітніх дітей син [PERSON] та донька [PERSON]. В вересні 2008 р. шлюбні відносини між сином позивача та відповідачем були припинені. Відповідач з донькою пішли з квартири, забравши свої особисті речі. Син [PERSON], якому виповнилося 14 років, сам виявив бажання залишитися проживати з батьком, а малолітня донька [PERSON] проживає з матірю. Тобто, відповідно до вимог ст. 160 СК України, батьки визначили місце проживання малолітньої дитини до 10 років. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст 405 ЦК України, відповідач разом з малолітньою донькою [PERSON] не проживають без поважної причини більше одного року, в звязку з чим втратила разом з донькою право користуватися житловим приміщенням в [ADDRESS]. Крім того, відсутність відповідачів за вказаною адресою підтверджується поясненнями свідка [PERSON], що проживає поряд з квартирою позивачки, пояснила, що два роки дружина [PERSON] разом з донькою в квартирі [ADDRESS] не проживає. Не бачить [PERSON] в квартирі [PERSON], який проживає з сином. Відсутня коляска малолітньої дитини в спільному тамбурі. Дату відсутності відповідача в квартирі, вона повязує з відїздом її сина, тому впевнено назвала період 2 роки, як відповідач не проживає в квартирі позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також надала аналогічні свідчення, що в спірній квартирі відповідач [PERSON] і донька [PERSON] не проживають близько двох років. Свідок [PERSON], який товаришує з [PERSON] , пояснив у судовому засіданні, що давно не бачить в будинку і квартирі 122 дружину [PERSON] і малолітню доньку; він був свідком того, як [PERSON] добровільно виїжджала з будинку з речами. Як було встановлено в судовому засіданні, реєстрація відповідачів чинить перешкоди позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, протиправно обмежує її у здійсненні свого права власності, чим порушуються вимоги ч.1 ст.321 ЦК України, якою передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів в обґрунтування заперечень проти позовних вимог. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним позов задовольнити, оскільки відповідач з неповнолітньою дитиною більше одного року не проживають в спірному житловому приміщенні, та в силу ст. 405 ч.2 ЦК України, втратили право користуватися жилим приміщенням.

Outcome: approved