Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про надання інформації та визнання частково недійсним правочину. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 13.08.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № DN81AR03110093 щодо надання кредитних коштів на строк з 13.08.2007р. по 12.08.2014р. у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 82736,70грн. на наступні цілі: 54770,00грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,0грн. для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR03110093 від 13.08.2007р., договором особистого страхування № DN81LK03110093 від 13.08.2007 на строк до 12.08.2008 у сумі 547,70грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн., та у розмірі 23003,40грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Відповідно до умов договору відповідачу було доручено, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: в сумі 54770,0 грн. (п'ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят грн. 00 коп.) гривень на поточний рахунок автосалону ДП "[PERSON] Плюс", комісію Банку в сумі 4381,60грн. (чотири тисячі триста вісімдесят одна грн. 60 коп.), 547,70 грн. (п'ятсот сорок сім грн. 70 коп.) на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії ТДВ СК «Кредо», а також сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі 34,0 грн. на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ. Також відповідачу було доручено провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені договором строки за рахунок коштів, розміщених на відкритому мені рахунку, що відповідає виданій платіжній картці, емітованої „Приватбанком". Порядок здійснення погашення заборгованості за цим договором було визначено у абзаці 2 п.7.1 в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період з 13 по 17 число кожного місяця я повинен надавати Банку - відповідачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 1263,52грн., (одна тисяча двісті шістдесят три грн. 52 коп.) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Свої зобов'язання позивач ретельно виконував у Сєвєродонецькому відділенні Луганського філіалу відповідача, що може бути підтверджено квитанціями про перерахування відповідних коштів. 20.11.2008 року позивача було запрошено до Сєвєродонецького відділення Луганського філіалу відповідача, де йому було вручено повідомлення про те, що у зв`язку з порушеннями зобов'язань за вказаним кредитним договором відносно нього нараховано, прострочену заборгованість станом на 20.11.2008 року у розмірі 3094,98 грн., з яких основний борг складає 2678,47 грн., відсотки - 414,48 грн., пеня - 2,03 грн. На другий день у директора відділення вже повідомлялось про його заборгованість у сумі більш ніж сім тисяч гривень. На звернення позивача відповідно надання інформації щодо підстав нарахування заборгова¬ному було надано відповідь про відсутність такої інформації з усним визначенням, що це можливо пов'язано із здійсненням відповідачем страхування на наступний рік. Вказані пояснення позивач не вважав вичерпними, а нарахування заборгованості- безпідставним та таким, що не відповідало вимогам п.7.1 кредитного договору щодо порядку погашення заборгованості, тому звернувся з позовом до суду. Також позивач надав уточнення до своїх позовних вимог і вказав, що у своїй позовній заяві він звертався до суду з клопотання надання інформації щодо підстав та розрахунку нарахування заборгованості станом на 20.11.2008р. за кредитним договором від 13.08.2007р. між ним і відповідачем та визнання недійсним правочину відповідача щодо нарахування заборгованості, процентів на неї та пені станом на 20.11.2008р. При укладенні кредитного договору позивачу не було надано екземпляру повного тексту, а було надано тільки останній аркуш його, з визначенням умов договору з нумерацією їх «7» та «8», копію якого він надав при зверненні з позовом до суду у жовтні 2008 року, у зв'язку з чим я не мав можливості скласти обґрунтований позов і звертався до суду з клопотанням про витребування у відповідача повного тексту кредитного договору від 13.08.2007р. Ксерокопію (незавірену і без представлення оригіналу) тексту договору було передано суду в одному екземплярі управляючою Сєвєродонецьким відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк». З наданої копії договору вбачається те, що його текст виписано дуже своєрідно - всі аркуші на російській мові без якої-небудь конкретизації, крім останнього аркушу, який, до речі, і було йому передано з визначенням розділів 7 та 8 і виписаному українською мовою. Позивач не пам'ятає, чи так само було виписано договір, який він підписував, але сам факт представлення договору, текст якого складено різними мовами, дещо насторожує. Ознайомившись з наданим текстом договору, гадає, що все одно залишається незрозумілими його умови щодо надання коштів у розмірі 23003,40грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору. У п. 2.1.3 визначено, що: «В соответствии с данным Договором Заемщик ходатайствует перед Банком о предоставлении ему кредита на оплату очередных страховых платежем в соответствии с Договорами страхования, заключенными в соответствии с п.2.2.7 данного Договора, и поручает Банку ежегодно перечислять необходимую для этого сумму средств согласно Договоров страхования. Перечисление кредитных средств Банк обязуется призводить в случае не предъявления Заемщиком документов, подтверждающих уплату очередных страховых платежей за счет иных источников, до дат их уплаты, предусмотренных Договорами страхования. Перечисление средств в уплату очередных страховых платежей осуществляется в национальной валюте Украины. ... Указанное поручение Заемщика не подлежит выполнению Банком только в случае предъявления Заемщиком Банку документов, подтверждающих уплату очередных страховых платежей за счет иных источников до дат их уплаты, предусмотренных Договорами страхования. Данный пункт договора выполняется лишь в случае заключения договора (-ов) залога согласно п. 1.3. настоящего договора либо предъявления Банком требований, связаных с личным страхованием Заемщика»; а у п.2.2.7 визначено: «Заемщик предоставляет Банку надлежащим образом оформленные, согласно п. 7.3 договора залога, поручительства и т.п. для обеспечения выполнения обязательств по данному Договору, Договор страхования заложенного имущества (по требованию Банка - в случае заключения договора залога согласно п. 7.3 настоящего договора), Договор страхования наземного транспорта и Договор личного страхования Заемщика (по требованию Банка). ... В случае не представления Заемщиком Банку подтверждающего документа об уплате очередных страховых платежей по согласованным с Банком Договорам страхования, Банк уплачивает страховые платежи за счет Кредита в соответствии с п.2.1.3. данного Договора. Заемщик обязуется погасить сумму кредита на оплату очередного страхового платежа, и уплатить проценты за его пользование не позднее 30 дней со дня перечисления Банком страхового платежа. В случае непогашения этой части кредита, в указанный срок, она считается просроченной, и Заемщик обязан уплатить проценты за её пользование согласно п.п. 3.2, 3.8 данного Договора». За вказаних умов виникає питання, яким чином розраховано суму Кредиту та залишків по ньому, якщо сума у 23003,40грн. фактично позивачу не надана, а тільки зарезервована за умовами договору, і залишається у користуванні та пені станом на 20.11.2008 року за кредитним договором від 13.08.2007 року між ним та відповідачем; - визнати недійсним правочин в частині, а саме визнати недійсними положення кредитного договору № DN81AR03110093 від 13.08.2007р. між позивачем та відповідачем щодо: 1) визначення у п.7.1 надання кредитних коштів на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн. та у п.7.2 щодо доручення банку без додаткового узгодження перераховувати кредитні кошти як комісію Банку в сумі 4381,60грн. на вказаний у цьому пункті рахунок; 2) визначення зобов'язань та санкцій у п.2.2.7 як „Заемщик обязуется погасить сумму кредита на оплату очередного страхового платежа, и уплатить проценты за его пользование не позднее 30 дней со дня перечисления Банком страхового платежа. В случае непогашения этой части кредита, в указанный срок, она считается просроченной, и Заемщик обязан уплатить проценты за её пользование согласно п.п. 3.2, 3.8 данного Договора". В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені уточнені вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що позивач не отримував повного тексту Кредитного договору, вказану суму в договору сплачував справно. Отже вважає дії відповідача такими, що не відповідають чинному законодавству. Не заперечував проти винесення заочного рішення по справі за відсутності представника відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився і про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та КБ «ПриватБанк» 13.08.2007 року уклали Кредитний договір № DN81AR03110093 згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 13.08.2007 року по 12.08.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 82736,70 грн., (далі Договір). Позовні вимоги щодо визнання недійсним правочину в частині, а саме визнати недійсними положення кредитного договору № DN81AR03110093 від 13.08.2007р. між позивачем та відповідачем щодо визначення у п.7.1 надання кредитних коштів на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн. та у п.7.2 щодо доручення банку без додаткового узгодження перераховувати кредитні кошти як комісію Банку в сумі 4381,60грн. на вказаний у цьому пункті рахунок підлягають задоволенню з огляду на наступне. Вказані визначення не відповідають вимогам діючого законодавства і відповідно порушують права позивача [PERSON] Відповідно до законодавства України, визначення поняття «фінансовий інструмент» надається у ст.1 Закону України № 3480-IV від 23.02.2006р. «Про цінні папери та фондовий ринок»: «фінансові інструменти цінні папери, строкові контракти (ф'ючерси), інструменти грошового обігу, відсоткові строкові контракти (форварди), строкові контракти на обмін (на певну дату в майбутньому) в разі залежності ціни від відсоткової ставки, валютного курсу чи фондового індексу (відсоткові, курсові чи індексні свопи), опціони, що дають право на купівлю або продаж будь-якого із зазначених фінансових інструментів, у тому числі тих, що передбачають грошову банку, а на умовне користування якою йому, можливо, нараховуються відсотки - п.7.1: «зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0.75% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом». До вказаного слід звернути увагу і на незрозуміле визначення сплати «винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн», визначеної так у п.7.1, а у п.7.2 «комісію Банку в сумі 4381,60грн.», і як це співвідноситься з визначенням у п. 6.3 Договору, що: «Все виды платежей (за исключением кредита, вознаграждения за проведение дополнительного мониторинга, неустойки), которые вносятся Заемщиком по данному Договору, являются процентам в понимании ГК Украины». Відповідно до законодавства України, визначення поняття «фінансовий інструмент» надається у Законі України № 3480-ІV від 23.02.2006 «Про цінні папери та фондовий ринок»: «фінансові інструменти цінні папери, строкові контракти (ф'ючерси), інструменти грошового обігу, відсоткові строкові контракти (форварди), строкові контракти на обмін (на певну дату в майбутньому) в разі залежності ціни від відсоткової ставки, валютного курсу чи фондового індексу (відсоткові, курсові чи індексні свопи), опціони, що дають право на купівлю або продаж будь-якого із зазначених фінансових інструментів, у тому числі тих, що передбачають грошову форму оплати (курсові та відсоткові опціони)». Саме таке визначення фінансового інструменту застосовується і у Законах України «Про оподаткування прибутку підприємств» - п. 1.28 ст.1; «Про державне регулювання ринку цінних паперів» - п.10 ч.1 ст.4; «Про захист прав споживачів»- п.1 ч.5 ст. 11. На підставі вище визначеного слід зробити висновок про те, що відповідачем не було дотримано вимог Закону України „Про захист прав споживачів", зокрема п.п. в), г) і д) ч.2 ст. 11, де визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про - п.п - в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; п.п г) тип відсоткової ставки; і - д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); з визначенням в абзаці 2 ч.4 ст.11 про те, що: «У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону». Також не було дотримано положень абзацу 1 ч.4 ст.11 «Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредигодавця» та п.5 абзацу 3 ч.4 цієї статті, де зазначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються річна відсоткова ставка за кредитом. Відповідно положень Закону України „Про захист прав споживачів" слід зробити висновок про те, що у даному кредитному договорі є ознаки несправедливих умов договору: - 1) відповідно до п.1 ч.5 ст. 11: «для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом». У п.7.1 коредитного договору визначено сплату за рахунок кредитних коштів „винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн.", за який він не одержував ніяких відсоткових ставок, тому такі умови слід визнати недійсними; -2) відповідно до п.10 ч.3 ст.18 несправедливими є умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. З умовами п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного кредитного договору він не був ознайомлений, так як йому не було надано самого тексту договору з цими пунктам, а у сертифікаті про кредитування (копія додається) про особливості перестрахування та додаткові витрати щодо цих послуг нічого визначено не було, тому умови щодо санкцій за прострочення платежів п.п. 2.2.7, 3.2 і 3.8 слід визнати недійсними. На підставі наведеного та

Outcome: partial