Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

В червні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Миколаєва. В позові зазначав, що відповідач не нарахував та не виплачував позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2009 р. В звязку з чим просив суд стягнути невиплачені суми за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2009 р. у розмірі 6516 грн., поновивши строк звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутність, також надійшли заперечення на позов. Позовні вимоги не визнав у повному обсязі, його дії обумовлені видатками із Держбюджету України та необхідністю виконання Законів України, а саме Закону України «Про державний бюджет України на 2007р», яким призупинено дію ст.6, та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та внесенні змін до деяких законодавчих актів», яким визначений обсяг виплат у іншому, ніж у ст.6, розмірі та зазначалося , що законодавчо не визначений розмір мінімальної пенсії за віком для цих виплат. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач - пенсіонер за віком та має статус «дитина війни» у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який вступив в дію з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідачем вимоги ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в частині нарахування та виплати 30% мінімальної пенсії за віком на користь позивачів не виконуються через посилання на те, що дію ст.6 цього Закону було зупинено на 2007 рік згідно із пунктом 12 ст.71 З-ну України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та внесення змін до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» статтею 41 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-У1 від 28.12.2007 р., відповідно до якого текст статті 6 змінено, та встановлено виплата у розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає на 2008 рік - 47 грн., які позивачі отримують щомісячно. Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07. 2007 р. № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення п.12 ст.71 З-ну України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 р. визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п.41 розділу П «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», яким внесені зміни до ст.6. Вище означені Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з законами, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. На підставі ст. 257 ЦК України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється трирічний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позову. Тобто позивачем пропущений строк звернення до суду в період з 2006 по 2007р., суд не вбачає підстав для відновлення пропущеного строку, оскільки не надано доказів поважності причини пропущення строку. З огляду на наведене та тієї обставини, що суду відповідачем не надано доказів щодо законності своїх дій в частині відмови нарахування та виплати, у необхідному розмірі, доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачу, а надані доводи не можуть бути прийняті до уваги через невідповідність вищезгаданим законодавчим актам та Конституції України, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити підвищення у розмірі 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року до 31.12.2009 року.

Outcome: partial