Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

У лютому 2010 р. [PERSON] звернувся цо суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В позовній заяві зазначено, що 22 листопада 1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2006 р. шлюб між сторонами було розірвано, а 10 січня 2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстрозано розірвання шлюбу. За час подружнього життя, сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS], покупцем якої в договорі зазначено відповідачку по справі [PERSON]. Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач [PERSON] просив гіозов задовольнити, провести поділ спірного майна між ним та відповідачкою [PERSON], шляхом визнання за ним право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], та визнання за відповіцачкою [PERSON] права власності на 2/3 частки вищевказаної квартири, з врахуванням інтересів малолітньої дитини, яка проживає разом з нею. В березні 2010 р. відповідачка [PERSON] пред'явила зустрічний позов, в якому просила визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю, яка не підлягає поділу, оскільки придбана за кошти, які належали їй особисто та за час окремого проживання з позивачем [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], посилаючись на те. що право власності на обумовлену квартиру оформлено лише на відповідачку [PERSON] , просили позов [PERSON] задовольнити, відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні та провести поділ придбаної під час шлюбу квартири [ADDRESS] визнавши за відповідачкою [PERSON] право власності на 2/3 частки вищевказаної квартири, а за позивачем [PERSON] - на 1/3 частку, з урахуванням інтересів малолітньої дитини. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно придбане за кошти які належали від продажу житлового будинку [ADDRESS], який відповідачка [PERSON] та її родина успадкували пі ля смерті [PERSON], померлого [INFO] р. та просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Вимоги, викладенні в зустрічній позовній заяві підтримали і на їх задоволенні наполягали, Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву від 26 травня 2010 р., відповідно до якої просив розглянути справи відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженець міста Новий Буг Миколаївської області, та відповідачка [PERSON] [INFO], уродженка міста Вознесенськ Миколаївської області, знаходились у реєстрованому шлюбі з 22 листопада 1997 р. (матеріали цивільної справи №2-2500/2006). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва го: народження, серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області 18 січня 2000 р. (а.с.6), на утримання якої за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 лютого 2007 року позивач [PERSON] зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь відповідачки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2007 р. і до позноліття дитини (цивільна справа за №253 /2007. Шлюб між сторонами розірванний за рішеням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2006 р Розлучення зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстии іколаївської ооласт про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.7), 24 жовтня 2003 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири покупцем вказана відповідачка [PERSON], була придбана квартира [ADDRESS] Вказаний договір був посвідчений Омельчук І.М., приватним нотар Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстр за №2208. Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник : - і визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Так, відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР (в редакції 1969 р.), які підлягають застосуванню да сг рних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжя? :: 2004 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування розпорядження цим майном. Разом з тим, ч.2 ст.28 КпШС УРСР передбачає, що суд може визнати майно, нажите кожним в пс цружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічні положення стосовно майна, нажитого кожним з подружжя під час їх розділу з проживання при фактичному припиненні шлюбу, містяться в ч.б ст.57 СК України. Зокрема ця спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підстав договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належаш одному з подружжя особисто. До сімейних відносин, які вже існували на час спірних правовідносин (дата купівлі - продавц спірного житлового будинку - 24 жовтня 2003 р.), норми СК України застосовуються лише в частині прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Так, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. При цьому, згідно ч.З ст.Ю та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний 3S язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, ч.З ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої становлено ці обставини. Зокрема, в рішенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про розірвання шлюбу, яке було ухвалено 26 грудня 2006 p., встановлено, що починаючи з серпня 2003 р. позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали окремо. Посилання позивача [PERSON] в судовому засіданні на те, що вищевказана обставина не відповідає дійсності, а отже і не може бути прийнята судом до уваги, не знайшли свого підтвердження. Отже, вирішуючи спір в частині зустрічних позовних вимог [PERSON] про правовий статус спірної квартири суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2003 р. відповідачка [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], уклали письмовий договір купівлі - продажу житлового будинку з [PERSON], за яким останній придбав у власність цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходився в [ADDRESS], та раніше належав продавцям, а саме: !4 частка належала [PERSON] на підставі рішення Вознесенського міського суду від 08 лютого 2001 р, 1/6 частка - [PERSON], 1/6 частка - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 05 травня 2003 р, 1/6 частка [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 22 вересня 2003 р. Від продажу обумовленого будинку продавці отримали 32 436 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять шість) грн.00 коп. 24 жовтня 2003 р. за письмовим договором купівлі - продажу квартири, на ім'я [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] за 29 150 (двадцять дев'ять исяч сто п'ятдесят) грн. 00 коп. Встановлене свідчить про те, що спірна квартира була придбана, за рахунок особистих коштів відповідачки і коштів, які були надані родичами останньої та під час роздільного f зживання подружжя. Отже, на час набуття спірного майна, правовий статус квартири становить як. особиста приватна власність. Разом з тим, доводи позивача та представника позивача про те, що спірна квартира пр /ідбана саме за кошти сім'ї сторін та кошти, які отримував позивач, а також в період спільного проживання є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не надано доказів. Отже, для виникнення права спільної сумісної власності, не достатньої тільки однієї реєстрації шлюбу, а потрібне сумісне проживання, ведення сумісного господарства наявність спільного бюджету та дійсних шлюбних відносин. Проте, вказані обставини не знайшли свого підтвердження. За правилами ст.15 ЦК України, суд захищає порушені, невизнанні чи оспорювані права. Виходячи з наведених обставин та вказаних положень закону, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є не обґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Разом з тим, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 от. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем [PERSON], відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій понесені судові витрати: 486 (чотириста вісімдесят шість) грн. 93 коп. судового збор 120 :;то двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справі Відповідачкою [PERSON] понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 342 (триста сорок дві) грн. 76 коп. та 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи. Таким чином, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 76 кс" Крім того, з позивача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 204 (двісті чотири) грн. 02 коп.

Outcome: approved