Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

03 серпня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації (далі-УПСЗН), в якому просить визнати дії відповідача протиправними та забовязати провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, а також зобовязати Відповідача призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (III групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обгрунтування позову посилається на те, що він, як інвалід 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), перебуває на обліку в УПСЗН та на підставі ст.48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Але у 2007, 2008, 2009 роках він отримав її у значно нижчому розмірі ніж це передбачено вищезгаданим законом, у зв'язку з чим звернувся до УПСЗН із заявою про проведення перерахунку розміру нарахованої йому допомоги на оздоровлення відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 p. № 796-ХІІ. УПСЗН відмовляє у проведенні перерахунку та повідомляє, що нарахування проводиться правильно, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Відмову у проведенні перерахунку позивач вважає протиправною оскільки за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії застосуванню підлягає стаття 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996 року), а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив суд постановити рішення, яким визнати протиправними дії УПСЗН при визначенні сум щорічної допомоги на оздоровлення та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації провести йому перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру 3 мінімальних заробітних плат - за 2007, 2008, 2009 p.p. з урахуванням проведених виплат, зобовязати Відповідача призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (III групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заперечення, в яких просив про розгляд справи без участі їхнього представника. Заперечення проти позову обгрунтовані тими обставинами, що позивач дійсно перебуває на обліку в УПСЗН, має 1 категорію, 3 групу інвалідності у звязку з ліквідацією аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими ЗУ ..Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Мав право у 2007, 2008, 2009 роках на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Згідно із ст.62 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-Х11 розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів. України (КМУ), рішення якого є обовязковими для виконання місцевими органами виконав1 влади. На підставі ст. 117 Конституції України КМУ в межах своєї компетенції видає постанови розпорядження, які є обовязковими до виконання, тому всі виплати, передбачені Законом №796-Х11 і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачуються у розмірах, встановлені ПКМУ. Фінансування витрат, повязаних з реалізацією вказаного Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. У теперішній час УПСЗН керується ПКМУ від 20.09.2005 року №936 (зі змінами, доповненнями), якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п.4 якої вказано що воно регулює виплат)' УПСЗН щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.І ст.48 вказаного закону. ПКМУ від 04.03.2002 року №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконані і . державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, дана ПКМУ не регулює спірні правовідносини. Згідно ч.2 ст.95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Перелік видатків на здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, що фінансуються з Фонду, затверджуються ЗУ «Про державний бюджет» на відповідний рік. Згідно з бюджетним призначенням, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету, як це і передбачено Конституцією України і законами, що визначали розмір мінімальної зарплати на відповідні роки, держава гарантує виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених постановами КМУ від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які чинні по теперішній час і не визнанні неконституційними. Паспорт бюджетній програми, затверджений наказом Міністерства праці та соціальній політики України і Міністерства фінансів України від 06.02.2007 року № 35/140, від 21.02.2008 року № 62/255, від 10.02.2009 року №51/118, передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення і обсяг бюджетного призначення на ці цілі відповідно до розмірів, затверджених постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562. Відповідно до розмірів встановлених вищевказаними постановами № 836 від 26.07.96 та № 562 від 12.07.2005 провадились виплати щорічної допомоги на оздоровлення [PERSON] Крім того, на час здійснення виплат щорічної допомоги на оздоровлення у 2007 році, яка проведена позивачу 19.02.2007 року, був чинним п. ЗО ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік » яким призупинено дію ст. 48 ЗУ № 796-ХІ1 в частині виплати компенсації у розмірах відповідно до мінімальної зарплати. Рішення ж Конституційного Суду про визнання неконституційним п. ЗО ст. 71 ЗУ « Про Державний бюджет України на 2007 рік » прийнято 09.07.2007 року. Тобто, при проведені виплати щорічної допомоги на оздоровлення, яка проведена позивачу 19.02.2007 р. положення п. ЗО ст. 71 вищевказаного закон) були чинні. Призупинення закону не дає право на його застосування. П. 28, п.п. 11, розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік, та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи"-був викладений в новій редакції, де КМУ надано право встановлювати розмір щорічної допомоги на оздоровлення. Рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним положення п. 28, п.п. 11 розділу 11 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прийнято лише 29.05.08 року, тобто зазначені положення вищевказаної статті Закона України про Державний бюджет України на 2008 рік, на момент здійснення виплати позивачеві 27.01.2008 р. щорічної допомоги на оздоровлення була чинна і не визнана неконституційною. Тобто управління діяло відповідно до діючого законодавства. Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» також надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. У паспорті бюджетної програми на 2009 рік за КПКВ 2501250 «Компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю, та допомоги на оздоровлення, у разі звільнення з роботи громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженому спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерством Фінансів України від 10.02.2009 року №51/118 «Про затвердження паспортів бюджетних програм на 2009 рік підставою для визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення також визначена постанова Кабінету Міністрів України №562 віл. 12.07.2005 року і на момент здійснення виплати позивачеві 19.02.2009 р. щорічної допомоги на оздоровлення була чинна і не визнана неконституційною. За змістом ст. 152 Конституції України, Закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, в даному випадку відсутні законодавчі підстави для перерахунку та виплати окремих компенсацій відповідно до розмірів, визначених Законом. На період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір одноразової компенсації. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Загальноприйнятим є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Вважають, що при здійсненні виплат [PERSON]. щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 та 2009 роки дії УПСЗН були правомірні. УПСЗН діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України). А зобов'язання УПСЗН на проведення виплат, які вимагає позивач, тобто виплат за минулі роки, які не передбачені законом про Державний бюджет у поточному році, приведе до нецільового використання і бюджетних коштів. УПСЗН не вправі брати зобов'язання на проведення виплат, які не відповідають з бюджетним призначенням встановленим законом про Державний бюджет України. Пунктом 1 ст. 23 Бюджетного Кодексу України встановлено, що "...будь - які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можливо здійснювати за наявністю бюджетного призначення". УПСЗН, як одержувач коштів державного бюджету, несе цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність за нецільове використання коштів державного бюджету (ст. 119, 121 Бюджетного Кодексу України). Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що ок позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому видано пенсійне посвідчення на отримання пенсії по 3 групі інвалідності у звязку з професійним захворюванням, викликаним аварією на ЧАЕС (а.с.). Згідно з даними УПСЗН позивач перебуває на обліку в УПСЗН, отримує щорічну допомогу на оздоровлення на підставі ПКМУ від 12.07.2005р. №562, він отримав: за 2007 рік.- 90,00 грн.; за 2008 рік - 90,00 грн.; за 2009 рік - 90,00 грн. (а.с.14-23). Управління праці та соціального захисту населення утворюються рішенням міської ради, є підконтрольним та підзвітним міській раді, є юридичною особою. Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-Х1 1 у абзаці 3 частині 4 статті 48 передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.. Постановою КМУ від 12.07.2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» всупереч ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи установлено розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі, зокрема для 1 категорії інвалідів 3 групи - 90 грн. В цих постановах закріплено конкретні розміри допомоги, що суперечить закону №796-Х11, котрим визначено кратність одноразової допомоги залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється законом. Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства Має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній и культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акт приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст.9 Конституції України). Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані . При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч. 1ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини га основоположних свобод і практике Європейського суду з прав людини як джерело права. ЗУ «Про державні та соціальні стандарти та Державні соціальні гарантії» передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно Законами України. При цьому Закони, які встановлювали мінімальні заробітні плати, не містили обмежень щодо застосування норм ст.48 ЗУ вказаного Закону від 28.02.1991 року №796-Х 11. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році ПКМУ №836 від 26.07.1996р. розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався, тільки був змінений ПКМУ №562 від 12.07.2005р., він не відповідає розміру, встановленому іншими законами. При цьому вказані закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону №796-Х11. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не приймали, звуження змісту та обсягу прав людини не допускається, і виходячи із принципу верховенства права та загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, якими є Постанови КМУ, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону №796-Х11 та статті законів, якими передбачений мінімальний розмір заробітної плати, а не ПКМУ від 12.07.2005р. № 562. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому суд вважає необхідним визнати дії УПСЗН щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу в розмірі, меншому від трьох мінімальних заробітних плат, неправомірними. За таких обставин та з урахуванням спеціального Закону №796-Х11, Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати па момент виплати. Позивачем було дотримано умови отримання вказаної допомоги - на законних підставах він перебуває на обліку у відповідача, тому він має законні сподівання на отримання зазначених Законом коштів. Суд оцінює посилання представника відповідача на те, що Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки виключають можливість застосування встановлених в цих Законах розмірів мінімальної заробітної плати для розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-Х11 як таке, що не грунтується на законі і є безпідставним. Зі змісту Законів, які визначали розмір мінімальної заробітної плати не вбачається обмежень щодо можливості застосування цього розміру з метою реалізації норми ст.48 Закону №796- XII. Суд також критично оцінює твердження відповідача про те, що для розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, передбаченої ст.48 Закону №796-Х11, необхідно застосовувати ПКМУ від 12.07.2005р. № 562. 13 цій постанові закріплено конкретні розмірі допомоги, що суперечить Закону №796-Х11, котрим визначено кратність одноразової допомоги залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється Законом. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом №796-Х11 зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, у тому числі допомоги на оздоровлення. При вирішенні даного спору Закони України мають пріоритет над підзаконним нормативним актом, яким є ПКМУ від 12.07.2005р. № 562. У Законі №796-Х11 викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя, здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права па достатній життєвий рівень, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого ЗУ №796- XII, є безпідставним. Тому при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосовувати вказані ПКМУ не можна. Суд не приймає аргумент органу державної влади щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» вказано, що така відмова є свавільною та незаконною. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у зазначеному рішенні, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не можуть бути прийняті до уваги. Ухвалюючи Рішення від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень Конституції України і Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про держбюджет. Ця рекомендація грунтувалася на правових позиціях Суду, висловлених у зазначеному Рішенні, відповідно до яких: ст. 38 Кодексу конкретизує вимоги частини другої ст.95 Конституції України щодо змісту закону про Держбюджет; у сукупності вказані статті Кодексу і Конституцій України визначають вичерпний перелік правовідносин, які повинні регулюватися законом про Держбюджет - встановлення тільки доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, а тому закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 4,5,6,8 п. 4 мотивувальної частини). У звязку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3, ч.2 ст. 6, ч.2 ст. 8, ч.2 ст. 19, ст.ст. 21,22^ п. 1 ч.2 ст.92, ч.1,2,3 ст. 95 Конституції України ( абз.1 п.5 мотивувальної частини). При прийнятті оспорюваного Закону всупереч зазначеним правовим позиціям законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин: зупинив дію окремих положень законів і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них нечинними. Конституція України у ст. 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Суд вважає, що позовні вимоги у частині зобовязання Відповідача призначити (встановити) Позивачу, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (III групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є необґрунтованим и і не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. В межах Цивільного процесуального кодексу України захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право позивача, внаслідок чого зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації встановити щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян» є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин. Враховуючи усе викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як в удовому засіданні встановлено, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на здоровлення за 2007, 2008, 2009 роки виходячи з розмірів визначених ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з трьох мінімальних заробітних плат), з урахуванням виплат проведених за вищевказаний період. Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно от.88 ЦПК України.

Outcome: approved