Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-17 00:00:00

фізична особа підприємець [PERSON] (далі ФОП [PERSON]А.) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обовязків у розмірі 3022 грн. Під час розгляду справи ФОП [PERSON] позовні вимоги збільшила і просить стягнути з [PERSON] 3000 грн. упущеної вигоди. ФОП [PERSON] позовні вимоги мотивує наступним чином. Вона, ФОП [PERSON], займається підприємницькою діяльністю у сфері торгівлі і має магазин в с. Реутинці Кролевецького району. 09 січня 2009 року між нею і [PERSON] було укладено трудовий договір і зареєстровано у Кролевецькому районному центрі зайнятості 09 січня 2009 року за №18070900011. [PERSON] з 09 січня 2009 року притупила до роботи продавцем у магазині в с. Реутинці Кролевецького району. Оскільки робота продавця повязана безпосередньо з обслуговуванням матеріальних цінностей, для забезпечення їх збереження з [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність 09 січня 2009 року. 25 лютого 2010 року нею разом з [PERSON] та [PERSON], яка також працювала продавцем у магазині, з участю представників громадськості с. Реутинці була проведена ревізія в магазині, в результаті якої була виявлена недостача на суму 6742 грн. 85 коп. [PERSON] не заперечувала наявність недостачі і зобовязалась найближчим часом погасити недостачу разом з продавцем [PERSON], яка недостачу, яка утворилась по її вині, у розмірі 1947 грн. 47 коп. погасила. Відповідачка [PERSON] частково відшкодувала недостачу у розмірі 1773 грн. 38 коп., а шкода в розмірі 3022 грн. залишається [PERSON] не відшкодованою до цього часу. 02.03.2010 року трудовий договір з [PERSON] був розірваний. Тому відповідачка [PERSON] відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України повинна відшкодувати їй, ФОП [PERSON], матеріальну шкоду в розмірі 3022 грн. Недостача, яка виникла з вини відповідачки була виявлена при проведенні ревізії 25.02.2010 року і на даний час становить 3022 грн. При реалізації товару, мінімальна націнка, яка вона встановлює це 20%. Тому, якби вона не була позбавлена відповідачкою можливості користуватися належними їй, ФОП [PERSON], коштами, то за цей період могла б їх використовувати у здійсненні підприємницької діяльності і, закуповуючи товар на ці кошти один раз на місяць, і реалізувавши товар, отримувала б 600 грн. прибутку щомісяця (3000 грн. х 20% = 600 грн.). Так як відповідачка [PERSON] не відшкодовує завдану шкоду понад пять місяців, то за цей період упущена вигода становить 3000 грн. (600 грн. х 5 місяців = 3000 грн. Тому, на думку ФОП [PERSON], зазначена сума повинна бути сплачена відповідачкою на її користь відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України. У судовому засіданні ФОП [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю і просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме на суму 2300 грн.; вимоги про стягнення з неї 3000 грн. упущеної вигоди не визнала взагалі і пояснила наступне. Вона працювала у ФОП [PERSON] продавати згідно трудового договору, з нею також був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 25.02.2010 року під час ревізії у магазині була виявлена недостача. Недостача повязана з тим, що вона, як продавець, надавала населенню в борг товар, кошти за який населення зобовязувалося повернути в майбутньому. Прізвища осіб, яким надано товар в борг та на яку суму, вона записувала в окремий зошит. Стосовно недостачі товарно-матеріальних цінностей у магазині, то на її думку, вона могла виникнути лише в ході неправильного ведення бухгалтерського обліку, оскільки його вели самостійно вона, продавець [PERSON] і ФОП [PERSON] Також періодично проводилась ревізія матеріальних цінностей, однак акти ревізії не складались і в разі наявності будь-якої недостачі вона ніде не фіксувалась. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 січня 2009 року між ФОП [PERSON] і відповідачкою [PERSON] був укладений безстроковий договір, який зареєстрований 09 січня 2009 року у Кролевецькому районному центрі зайнятості за №18070900011. (а.с. 8). Згідно даного договору [PERSON] прийнята продавцем у магазин ФОП [PERSON] в с. Реутинці Кролевецького району. 09 січня 2009 року укладений договір про повну матеріальну відповідальність [PERSON] Договір складено у 2-х екземплярах, з яких перший знаходиться у адміністрації, а другий у продавця, тобто у [PERSON] (а.с. 9) 25 лютого 2010 року в магазині ФОП [PERSON] була проведена з участю відповідачки [PERSON] ревізія товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлена недостача товару на суму 6742 грн. 85 коп. (а.с. 11) З урахуванням повного погашення продавцем [PERSON] недостачі, яка виникла по її вині у розмірі 1947 грн. 47 коп. та часткового погашення недостачі відповідачкою [PERSON] у розмірі 1773 грн. 38 коп., розмір недостачі на час звернення до суду ФОП [PERSON] становить 3022 грн. (6742 грн. 85 коп. 1947 грн. 47 коп. 1773 грн. 38 коп. = 3022 грн.) Згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність від 09.01.2009 року, укладений з відповідачкою [PERSON] відповідає вимогам ст. 1351 КЗпП України. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що розмір шкоди, яка виникла по вині відповідачки [PERSON], складає 3022 грн., з врахуванням того, що продавець [PERSON] повністю, а відповідачка [PERSON] частково погасили недостачу на загальну суму 3720 грн. 85 коп. (1947 грн. 47 коп. + 1773 грн. 38т коп. = 3720 грн. 85 коп.). Позивачка ФОП [PERSON] з розміром шкоди, завданої [PERSON] згодна і її розмір не оспорює. Одночасно вона зазначила, що шкода складається із 919 грн. 05 коп. недостачі товарно-матеріальних цінностей, 4335 грн. 85 коп. вартості товару відпущеного в борг [PERSON], 1487 грн. 85 коп. вартості товару відпущеного в борг [PERSON] (919 грн. 05 коп. + 4335 грн. 85 коп. + 1487 грн. 95 коп. = 6742 грн. 85 коп.) на час її виявлення, тобто на 25.02.2010 року. Відповідачка [PERSON] згодна відшкодувати недостачу, яка виникла з її вини, у сумі 2300 грн. Це недостача, повязана з наданням товару в борг населенню. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь ФОП [PERSON] 3022 грн. шкоди, заподіяної з вини відповідачки [PERSON] Суд, відповідно до положень ст. 137 КЗпП України не вбачає підстав для зменшення розміру покриття шкоди, заподіяної працівником [PERSON] позивачці ФОП [PERSON] Приймаючи рішення про стягнення 3022 грн. шкоди з відповідачки [PERSON] суд також приймає до уваги те, що ФОП [PERSON] зобовязання згідно договору про повну матеріальну індивідуальну відповідальність від 09.01.2009 року виконувались у повному обсязі стосовно створення умов, необхідних для нормальної роботи та забезпечення повного збереження довірених [PERSON] матеріальних цінностей. В той же час відповідачка [PERSON], як встановлено в судовому засіданні, облік товарно-матеріальних цінностей вела з порушеннями, були випадки подвійного обліку матеріальних цінностей, що в кінцевому рахунку виникло і вплинуло на виникнення недостачі. З даними обставинами відповідачка [PERSON] згодна. Вказані обставини також підтверджуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.03.2010 року (матеріали №260 від 20.03.210 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом розкрадання майна у ПП [PERSON], які були оглянуті в судовому засіданні) згідно якої прийманням товару від постачальників та розрахунку за нього здійснювали продавці, товар продавцями надавався в борг, за результатами проведення періодичних ревізій акти не складалися і в разі наявності будь-якої недостачі вона ніде не фіксувалася. Приймаючи рішення про стягнення з [PERSON] 3022 грн. матеріальної шкоди, суд приймає до уваги і те, що [PERSON] акт від 25.02.2010 року підписала, тобто була згодна з розміром недостачі, який на 25.02.2010 року становив 6742 грн. 85 коп. (а.с. 11) Зазначений акт вона до цього часу не оспорила в передбаченому законом порядку і він є чинний на час прийняття судового рішення. У суду немає підстав ставити під сумнів акт від 25.02.2010 року, який підписаний представниками громадскості с. Реутинці Кролевецького району [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачка [PERSON] при підпису акту від 25.02.2010 року ніяких застережень до нього чи окремо не зробила, що підтверджується актом від 25.02.2010 року, а це свідчить про те, що вона була згодна з розміром недостачі за станом на 25.02.2010 року в розмірі 6742 грн. 85 коп. Що стосується вимог ФОП [PERSON] про стягнення на її користь 3000 грн. упущеної вигоди, то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 130 КЗпП України на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Договором про повну матеріальну індивідуальну відповідальність від 09.01.2009 року, укладеного з [PERSON] не передбачено у разі його порушення [PERSON] відшкодування нею ФОП [PERSON] упущеної вигоди. В судовому засіданні встановлено, що ФОП [PERSON] матеріальна шкода заподіяна [PERSON] під час виконання трудових відносин, а стягнення упущеної вигоди, яка відноситься до збитків, повязане з порушенням цивільного права. Відповідачкою [PERSON] цивільні права ФОП [PERSON] під час перебування з останньою у трудових відносинах з 09.01.2009 року до 02.03.2010 року порушені не були. Крім того, аналіз ч. 1 ст. 22 ЦК України ч ст. 130 КЗпП України дає висновок про те, що упущена вигода для ФОП [PERSON] є фактично прибутком (доходом), оскільки вона займається підприємницькою діяльністю. Згідно ст. 130 КЗпП України працівник не несе відповідальності за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] судові витрати по справі, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 30 грн. 11 коп. і зі сплатою інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 60 грн. 22 коп. Відповідно до ст.ст. 21, 241, 130, 134, 1351 КЗпП України,

Outcome: partial