Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він зі своїми батьками третіми особами [PERSON] та [PERSON] проживали, проживають та зареєстровані в [INFO]. Станом на 2003 рік крім них в даній квартирі був зареєстрований і відповідач [PERSON] Восени 2003 року відповідач [PERSON] приватизував 33/100 частини, фактично 1/3 частину, спірної квартири, отримав свідоцтво про право власності. У 2006 році його (позивача) батьки отримали свідоцтво про право власності на частку квартири, що залишилася, а саме 67/100. В 2006 році відповідач [PERSON] продав відповідачці [PERSON] належну йому частку 33/100, а в договорі купівлі-продажу вказано, що ця частка складається з однієї кімнати. Крім цього, в даному договорі вказано, що відчужується нерухомість загальною площею 18,91 кв.м., жилою 13,90 кв.м. при тому, що в свідоцтві про право власності [PERSON] вказано, що він був власником 33/100 спірної квартири, а не власником окремої кімнати. Вказані свідоцтва на приватизацію вважає незаконними, оскільки станом на 2003 рік в спірній квартирі постійно проживало 4 особи, тобто кожен мав би отримати по 25% квартири, а відповідач [PERSON] отримав більшу частку 33/100. Станом на 2003 рік він (позивач) був неповнолітнім, і вказані приватизації порушили, ущемили його права. Враховуючи, що обидва свідоцтва про право власності мають бути визнані недійсними, вважав, що має бути визнано недійсним і договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені в позові обставини, факти, просив позов задовольнити. Пояснив, що витяг про розподіл рахунків по спірній квартирі не може бути врахований, так як не надано заяв, в яких [PERSON], [PERSON] просили розподілити рахунки, останні повідомляли, що вони не підписували таких заяв, тобто відсутні підстави, з яких були поділені рахунки по спірній квартирі. Просив врахувати, що порушені права позивача, який на час приватизації частин квартири як відповідачем, так і його батьками, був неповнолітній. Просив врахувати і те, що в договорі купівлі-продажу частини квартири, укладеному між відповідачами [PERSON] та [PERSON] невірно вказано метраж, та те, що відчужується частка, яка складається з однієї кімнати, тоді, як в свідоцтві про право власності вказано не кімнату а частку. Відповідач [PERSON], його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони є безпідставні, ніяких порушень не було. Представник пояснив, що згідно наказу від 27.10.2000 року особовий рахунок по спірній квартирі був розділений на два: на [PERSON] - на кімнату 13,9 кв.м., на третю особу [PERSON] на дві кімнати житловою площею 28 кв.м. Даний наказ ніким не оспорений, не скасований. Підстави цього розподілу були заяви [PERSON], які за терміном часу не збереглися. Про такий розподіл сім"я [PERSON] знала з того ж 2000 року, що підтвердила в суді сама [PERSON], що підтверджено тим, що вони здійснювали оплату тільки за виділені їм дві кімнати, а [PERSON] за свою одну, про що надано квитанції. Підтвердженням є і те, що вони приватизувати саме частку квартири, яка була виділена після розподілу рахунків. Користувалися вони також саме виділеними двома кімнатами, що підтвердила в суді [PERSON] Зазначив, що відсутні будь-які порушення законодавства, як при видачі свідоцтв про право власності, так і при укладенні договору купівлі-продажу частини квартири. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що вона купила у відповідача [PERSON] на законних підстав, ніяких порушень не було. Вона є законним власником купленої нею частини спірної квартири. Відповідач - Орган по оформленню права власності на об"єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної у місті [PERSON] державної адміністрації в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що ні вона, ні її чоловік не писали заяву на поділ рахунків, тому вважає, що приватизація є незаконною. Не заперечувала того, що з 2000 року вони знають про те, що рахунки поділені, квитанції їм приходили на їхню частку, і частку спірної квартири вони і оплачували. Пояснила і те, що ще з 1998 року у них склався конкретний порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого їх сім"я займала дві кімната, а відповідач одну, так як вказано в наказі про розподіл особових рахунків. Не заперечувала і того, що вони приватизували саме частку квартири дві кімнати, які виділялися їм при розподілі рахунків. До ЖРЕО, інших установ з приводу своєї незгоди вони не зверталися. Треті особи - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з"явилися, надали суду листи з проханням розглядати справу у їх відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] підтримав викладені в позові обставини, просив позов задовольнити, надав аналогічні покази тим, що надавав як представник позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], його представника, відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що в квартирі [ADDRESS] станом на 2000 рік проживали та були зареєстровані сім"я [PERSON] (третя особа), а саме він, його дружина [PERSON] (третя особа), їх син [PERSON], [INFO] (позивач), та [PERSON] (відповідач). Відповідно до п.1.8. наказу Акціонерного товариства закритого типу фірма "Київінвест" ДП "Будінвестсервіс" від 27.10.2000 року №45 розділено особові рахунки в спірній квартирі, а саме: одну кімнату житловою площею 13,9 кв.м. на [PERSON] (відповідача по справі), дві кімнати житловою площею 28 кв.м. на [PERSON] ([PERSON] дружина, [PERSON] син). Підставою цього розподілу вказано: заява, Ф-3. Встановлено, що на даний час заява не збереглася, знищена за терміном зберігання. Після розподілу рахунків, відповідач [PERSON] приватизував виділену йому частину квартири, отримав свідоцтво про право власності від 08.10.2003 року, згідно якого [PERSON] належить на праві власності 33/100 частин спірної квартири. В 2006 році [PERSON] (третя особа батько позивача) та його дружина [PERSON] (третя особа мати позивача) також приватизували частину квартири, отримали свідоцтво про право власності від 01.11.2006 року, згідно якого [PERSON], [PERSON] та їх сину [PERSON] (позивачу) належить на праві власності 67/100 частин спірної квартири в рівних долях. Дана приватизація відбувалася на підставі бажання, заяв [PERSON], [PERSON], які діяли і в інтересах їх сина [PERSON] Встановлено, що обидва свідоцтва видавалися сторонам з урахуванням часток, визначених при розподілі рахунків в 2000 році (Наказ №45 від 27.10.2000 року). З пояснень сторін, а саме матері позивача третьої особи [PERSON], відповідача [PERSON] в суді було встановлено, що ще з 1998 року в спірній квартирі склався конкретний порядок користування, а саме: той, що вказано в наказі про розподіл рахунків (Наказ №45 від 27.10.2000 року). [PERSON] підтвердила і те, що з 2000 року вони знали про розподіл рахунків, що оплату здійснювали за свою частину, що приватизували теж ту частину житла, яка була розподілена. Таким чином, в суді не було встановлено жодної підстави, не було надано жодного доказу стосовно того, що обидва свідоцтва про право власності на житло видані з порушеннями законодавства, чи що вони є незаконними. Неможливість отримати копію заяви за 2000 рік на розподіл рахунків (з усного повідомлення - у зв"язку зі знищенням за терміном зберігання) не може бути підставою для визнання незаконними свідоцтв про право власності на житло, так як існує ніким не скасований наказ №45 про розподіл рахунків, так як [PERSON] та [PERSON] батьки позивача знали про даний розподіл, не заперечували цьому, що підтверджується їх сплатою саме за частину виділеного їм житла, приватизацією на підставі їх заяв саме частини виділеного їм житла. Безпідставною є і вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.09.2006 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON], так як [PERSON], будучи власником частини спірної квартири, розпорядився цією власністю на свій розсуд. Та обставина, що в договорі вказано, що відчужувана частка 33/100 складається з однієї кімнати, а в свідоцтві про право власності на житло відсутня вказівка, що 33/100 складаються з однієї кімнати не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Крім цього, даний запис стосується лише сторін договору і ніяким чином не порушує права позивача. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. По даній справі встановлено, що приватизації частин спірної квартири відбувалися у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed