Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу автомобіля таким, що відбувся, визнання права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту. В позовній заяві посилалася на те, що 05 липня 2008 року придбала у відповідача вказаний автомобіль по довіреності, сплатила відповідачу кошти в сумі 18000 грн., що підтверджується розпискою. Відразу ж не переоформила автомобіль на себе з поважних причин, в тому числі і через те, що відповідач, здійснюючи догляд за дитиною-інвалідом, не може зявитись в нотконтору для оформлення договору. У 2010 році при спробі пройти державний технічний огляд автомобіля позивач дізналась, що на нього накладний арешт відповідно до постанови державного виконавця від 21.01.2010 року. У звязку з цим просила суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «PEUGEOT», 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], укладений з [PERSON] 05 липня 2008 року, таким, що відбувся, визнати за нею право власності на вказаний автомобіль та скасувати арешт, накладений на нього постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 21 січня 2010 року. Ухвалою суду від 08 червня 2010 року до участі у справі в якості третіх осіб. що не заявляють самостійних вимог, залучені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Кредитна спілка «Полтава і Полтавці» (а.с.40). Ухвалою від 28 липня 2010 року до участі у справі в якості співвідповідача залучений [PERSON] (а.с.52). В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, просила задовольнити позов. Представник третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що за генеральною довіреністю право власності до довіреної особи не переходить, а тому на даний час власником спірного автомобіля є [PERSON] При виконанні судового рішення про стягнення з [PERSON] коштів на користь банку на вказаний автомобіль було накладено арешт. Тому він заперечує проти визнання права власності на автомобіль за позивачем та зняття з автомобіля арешту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, треті особи Київський ВДВС Полтавського МУЮ та КС «Полтава та Полтавці» в судове засідання своїх представників не направили, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність клопотань від осіб, що не зявились, про відкладення з поважних причин розгляду справи та інших підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились, з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Судом встановлено, що 05 липня 2008 року [PERSON], діючи за попередньо досягнутою домовленістю сторін, уповноважила [PERSON] та [PERSON] керувати та розпоряджатися від її імені належним їй автомобілем марки «PEUGEOT», 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Довіреність посвідчена нотаріально (а.с.12). Письмового договору купівлі-продажу транспортного засобу сторонами укладено не було. Також судом встановлено, що спірний транспортний засіб не було зареєстровано в органах ДАІ за позивачем [PERSON] Відповідно до ст. ст. 237, 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Таким чином, оскільки сторони діяли відповідно до попередніх домовленостей, воля яких була засвідчена нотаріально, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі було досягнуто згоди на представництво за довіреністю. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як встановлено в судовому засіданні, жодна із сторін не ухилялася від нотаріального посвідчення виниклих між ними правовідносин, усні домовленості сторін щодо представництва були посвідчені нотаріально. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля «PEUGEOT», 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] таким, що відбувся, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 21.01.1010 року при виконанні рішення суду згідно виконавчого листа №2-2756/08, виданого 24.12.2008 року Київським районним судом м.Полтави, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» коштів в сумі 24867,66 грн., накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі і на спірний автомобіль. Оскільки на час розгляду справи [PERSON] є власником спірного автомобіля, підстави для скасування арешту автомобіля відсутні, в задоволенні вимог щодо зняття з автомобіля арешту також необхідно відмовити. Наявність розписки [PERSON] (а.с. 11) про те, що вона продала [PERSON] автомобіль «Пежо-405», 1990 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], і отримала від неї гроші в сумі 18000 грн., не оцінюється судом як письмовий доказ наявності домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу. Крім того, з наведеної розписки не вбачається згоди чоловіка [PERSON] на розпорядження нею цим автомобілем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] одержала від позивача кошти в сумі 18000 грн. за недійсним правочином. За нормами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За таких обставин, із врахуванням норми ст. 216 ЦК України, з метою захисту прав позивача, виходячи з принципу добросовісності, справедливості та розумності, не порушуючи принципу диспозитивності, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності за власною ініціативою та стягнути з [PERSON] на користь позивача суму коштів в розмірі 18000 грн., сплачену згідно розписки від 05 липня 2008 року.

Outcome: approved