Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

позивач просить суд визнати дії [PERSON] Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі у відмові провести перерахунок та виплату пенсії неправомірними, зобов'язати [PERSON] Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області, починаючи з 22 травня 2008 року провести перерахунок та виплатити заборгованість, яка утворилася внаслідок невірного нарахування та забезпечити щомісячну виплату: додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України" в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на момент перерахунку та виплати, встановити щомісячне підвищення до пенсії за проживання на забрудненій території відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, з 01.09.2007 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року по 31.08.2010 провести перерахунок та виплату підвищення дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних на відповідний рік, в подальшому проводити перерахунки цих виплат у зв'язку зі зміною прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати, звільнити її від сплати судових витрат як потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, посилаючись на те, що вона, відповідно до ст.11 та ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має статус потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії та постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю в м. Кагарлик, який відноситься до 4 зони забруднення, не працює, є громадянкою України, якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945р.) було менше 18 років, тобто являється дитиною війни. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист , що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 4, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком та виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Зі статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу її нарахувань береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Положення ч 3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, не може бути взятий до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру за віком не є підставою для відмови в реалізації особою конституційної гарантії та права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі пенсії за віком як це встановлено ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до статті 67 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1. 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Таким чином, розмір пенсії за віком залежить від прожиткового мінімуму. Статтею 58 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року № 107-УІ мінімальна пенсія за віком встановлена: в розмірі 481 гривня - з 1.04.2008 року, 482 гривні -з 1.07.2008 року, 498 гривень - з 1.10.2008 року. Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено: «Установити у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року». Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2010 рік "прожитковий мінімум для непрацездатних становить: з 01.01.2010 року 695 грн., з 01.04.2010 року - 706 грн., з 01.07.2010 року -709 грн. Виходячи з вище наведеного, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю їй повинна бути призначена в наступних розмірах: з 22.05.2008 року 481 х 15% = 72,15 грн., з 1 липня 482 х 15% = 72,30 грн., з 1 жовтня - 498 х 15% = 74,70 грн. З 1 січня 2009 року - 498 х 15% = 74,70 грн., з 01.11.2009 року 573 х 15% -85,95 грн., з 01.01.2010 695 х 15% = 104,25 грн., з 01.04.2010 року 706 х 15%- 105,90 грн., з 01.07.2010 року-709 х 15%= 106,35 грн. Відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які проживають на території посиленого радіоекологічного контролю розмір пенсії підвищується на одну мінімальну заробітну плату. Мені підвищення до пенсії по ст.39 управлінням Пенсійного фонду виплачується у розмірі 5,20 грн., бо як їй пояснили, відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно з якими у ст.39 виключено норму, яка передбачала підвищення до пенсії. Тим самим, з 01.01.2008 року непрацюючим пенсіонерам при призначенні пенсії доплата за проживання на забрудненій території відповідно до ст.39 взагалі не встановлюється, а тим хто це підвищення отримував до 2008 року виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №836 у розмірі 5,20грн. Але ж Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ніхто не відміняв, а внесені зміни визнані Конституційним Судом від 22.05.2008 року неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Крім того, вона є дитиною війни, оскільки станом на 02.09. 1945 року їй було менше 18 років і згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на призначення та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2006 року по даний час, але це підвищення їй спочатку не виплачувалось, а потім з 01.01.2008 року стало виплачуватись у значно меншому розмірі. Всупереч положенням ст. 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається вищенаведеним Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та згідно з встановленим в Державі розміром мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати, та підвищення дитині війни згідно з Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Неправомірність дій У ПФУ в Кагарлицькому районі Київської області вона бачить у відмові провести перерахунок та виплату пенсії. В судове засідання позивач не зявилася та подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати в її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився та подав до суду заперечення, в якому просять розгляд справи проводити без їхньої участі за наявними у справі документами та підтверджують, що позивач перебуває на обліку в [PERSON], має статус потерпілої четвертої категорії внаслідок аварії на ЧАЕС та постійно проживає на забрудненій території у м. Кагарлик, який відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона). Крім того, позивач є громадянином України, якому на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945р.) було менше 18 років, та з 01.01.2008 року їй, як „дитині війни", виплачується підвищення в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Щомісячну виплату додаткової пенсії в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та підвищення за проживання на забрудненій території у розмірі однієї мінімальної заробітної плати і забезпечити проведення перерахунків цих виплат у зв'язку зі зміною мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати. Встановити підвищення дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних на відповідний рік та в подальшому забезпечити щомісячну виплату і проведення перерахунків цих виплат у зв'язку зі зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних та мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон) пенсії особам, віднесеним до І категорії, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю. Статтею 62 Закону № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Частина 1 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни Індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Статтею 51 Закону передбачено, що особам, потерпілим від аварії на ЧАЕС 4 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком щоразу визначався постановами Кабінету Міністрів України, в яких зазначалися обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат. Мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановлюється відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Він застосовується виключно для встановлення розмірів пенсій, визначених цим Законом (ч. З ст. 28), тобто її положення не поширюються на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З 01.01.2008 року за Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" розрахунок додаткової пенсії встановлено у відсотках до прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, що втратили працездатність. Додаткова пенсія, особам віднесеним до 4 категорії (ст.51) встановлена в розмірі 5% від прожиткового мінімуму для непрацездатних. Статтею 62 Закону № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Частина 1 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни Індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановлюється відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Він застосовується виключно для встановлення розмірів пенсій, визначених цим Законом (ч. З ст. 28), тобто її положення не поширюються на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пенсійний фонд України в Кагарлицькому районі діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабміну від 24.10.07 р. № 1261. Пункт 9 Положення передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються винятково за призначенням та вилученню не підлягають. Для стягнення з коштів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави. [PERSON] Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі діяло в межах покладених повноважень, а тому просять суд позовну заяву позивача залишити без задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON], [INFO], на підставі ст.ст.11,14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має статус потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 4 (четвертої) категорії та постійно проживаю на території посиленого радіоекологічного контролю в м. Кагарлик, який відноситься до IV зони забруднення, не працює з 18.10.2001 року, що підтверджується копією трудової книжки, де під записом № 13 вказано, що позивач звільнена з роботи у звязку з виходом на пенсію та є громадянином України, якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945р.) було менше 18 років і відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни. Закон України «Про соціальний захист дітей війни» відповідно до ч. 1 Прикінцевих положень набрав чинності з 01 січня 2006 року. Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виходячи з того, що позивач є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд вважає, що на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені вищезазначеним Законом, у тому числі й право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено це статтею 6 цього Закону. Разом з тим ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймаються до уваги. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії засновані на принципи юридичної визначеності. Статтею 49 Закону України № 796 ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: -державної пенсії; -додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Позивач, як непрацюючий пенсіонер, відповідно до вказаного Закону, має право на доплату до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Разом з тим, така доплата проводиться відповідачем у значно меншому розмірі, а саме: в сумі 5, 20 грн., який передбачений постановою КМ України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю також виплачується позивачу в розмірі 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01.01.2008 р.- 23 грн. 50 коп., з 01.04.2008 року 24 грн. 05 коп., з 01.07.2008 р.- 24 грн. 10 коп., з 01.10.2008 року 24 грн.90 коп., з 01.11.2009 р.- 28 грн. 65 коп., з 01.01.2010 р.- 34 грн. 75 коп.. з 01.04.2010 р.- 35 грн. 30 коп., з 01.07.2010 р. 35 грн. 45 коп. Викладене підтверджується наявними у справі письмовими доказами, якими є: копією посвідчення особи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС на імя позивача; копією пенсійного посвідчення на імя позивача; копією листа відповідача; копією трудової книжки на імя позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах встановлених частиною першою цієї статті, а саме: в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.. 28 Закону від 09 липня 2003 року № 1058 VІ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При розрахунку додаткової пенсії, передбачених статтями 50 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Відповідно до ст. 51 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам віднесеним до 4 категорії додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії, відповідно і позивач має право на таку додаткову пенсію, разом з тим, відповідачем такі вимоги щодо позивача не виконуються. Так, законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність визначено з 01.01.2008 року - 470 грн., з 01.04.2008 року - 481 грн., з 01.07.2008 року - 482 грн., з 01.10.2008 року - 498 грн. Законом України № 835-УІ від 26.12. 2008 року «Про державний бюджет України на 2009 рік» ( стаття 54) прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлений в розмірі , що діяли у грудні 2008 року, тобто в розмірі 498 грн. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж інші нормативні акти, відповідач при виплаті згаданої доплати до пенсії, додаткової пенсії та підвищення до пенсії мав керуватися положеннями ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановами Кабінету Міністрів України , які є підзаконними актами. Згідно ст.. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Звуження обсягу прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, вона наділені державою певними правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту. Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. При вирішенні даних правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не постановами КМ України. Пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказує, що судам необхідно виходити з того, що нормативно правові акти будь якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно правовий акт, який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Таким чином встановлено, що постанова КМ України від 28.05.2008 року № 530, на яку вказує відповідач, не відповідає ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про розмір підвищення до пенсії, а тому відповідачу слід було застосувати Закон України, що не було зроблено відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка покладає обовязок на органи державної влади, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. При розрахунку розміру підвищення до пенсії дитині війни за вказаний судом період слід виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, яка визначається відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при наявності страхового стажу та ч. 2 ст. 28 цього ж Закону при відсутності встановленого страхового стажу, так як це питання не було врегульоване, але держава гарантує права громадян на соціальний захист згідно ст.. ст.. 22, 46 Конституції України. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» вказаний Закон доповнено ст.. 71, згідно з якою дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп визнано неконституційними п. 28 розділу ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесенні зміни в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У цьому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначається, що Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів та при прийнятті Закону України «Про Державний Бюджет України» мають бути дотриманні принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збереженні пільги, компетенції і гарантії. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При вирішенні даних правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не постановами КМ України. Пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказує, що судам необхідно виходити з того, що нормативно правові акти будь якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно правовий акт, який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (Стаття 113 в редакції Закону N 2222-IV від 08.12.2004). Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою україни, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд, при вирішенні справи, вважає за необхідне взяти до уваги пункт 11 інформаційно методичний лист Верховного Суду України від 12 квітня 2010 року за №6-А, згідно з яким відповідно до ст.. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересів фізичних осіб, визначений законами України. Згідно з ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносинах, що носять публічно правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій зобовязати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону. Також суд при прийнятті рішення керується судовою практикою Верховного Суду України (Вісник Верховного Суду України №1(101) січень 2009), згідно з якою з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, що передбачені Законом України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно було керуватися статтями 50, 54 цього Закону, а не постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», що була чинною на час призначення позивачеві цих пенсій. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції про розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.( стаття 113 в редакції Закону № 2222-ІУ від 08.12.2004 ). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 51, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір мінімальної заробітної плати на 2008 рік встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а мінімальний розмір пенсії за віком встановлений п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». На думку суду відповідач нарахував позивачу вказані суми доплат без врахування рішення Конституційного суду України № 10- рп/2008 від 22.05.2008 року, згідно яких призупинення, обмеження та скасування прав і свобод громадян є неконституційними. Тому відповідач повинен у відповідності до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувати позивачу згадану доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком починаючи з 22.05.2008 року. Отже, з урахуванням всього наведеного суд приходить до обгрунованого висновку, про необхідність захисту прав позивача шляхом зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за проживання на забрудненій території (зона посиленого радіоекологічного контролю) починаючи з 02.04.2010 року з урахуванням виплачених сум та з послідуючою їх виплатою згідно діючого законодавства; щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю , як особі, віднесеної до категорії 4 в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком з 02.04.2010 року з урахуванням виплачених сум та вказаних доплат з послідуючою їх виплатою згідно діючого законодавства на час виплати. Відповідно до ст.. 28 ч. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Позивач жінка і має вказаний вище страховий стаж, що підтверджується розпорядженнями відповідача про перерахунок пенсій. Суд вважає, що слід зобовязати відповідача [PERSON] [PERSON] з урахуванням підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2010 року та виплатити не донараховану суму. Положення ч. 3 ст. 28 Закону № 1058 ІV не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого розміру пенсії за віком. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду за захистом своїх прав не пропущений. Суд, також, вважає, що для обрахунку пенсій слід застосовувати мінімальну пенсію за віком, яка визначена абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове Державне пенсійне страхування» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Даний прожитковий мінімум визначається Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Також не підлягає до задоволення вимоги позивача в частині зобовязання відповідача сплачувати в подальшому, оскільки дана вимога на майбутнє виплачувати позивачу виплати не відповідає змісту законодавства. Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Суд стягує з відповідача судові витрати в сумі 8 грн. 50 коп. в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial