Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, мотивуючи його тим, що 20.06.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого останній зобов»язався передати їй у власність нерухоме майно, а саме: 11/20 частин домоволодіння з відсотком готовності 100%, які складаються з реконструйованої квартири № 1 та добудованої мансарди, що розташовані по вулиці Кропивницького, 97 у м. Кіровограді. На виконання умов договору вона прийняла зазначене майно та оплатила його вартість, що підтверджується актом прийому передачі від 27.06.2007 року. Оскільки сторони виконали усі істотні умови договору/ проте відповідач ухиляється від нотаріального його посвідчення, що унеможливлює проведення реєстрації права власності, позивачка просила визнати дійсним даний договір та право власності на спірне нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та вимоги п.2 ст. 220 ЦК України, якою передбачено, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Також пояснила, що співвласнику даного домоволодіння [PERSON] була направлена пропозиція щодо придбання нею спірної частини даного домоволодіння, але відповіді від [PERSON] не отримано, тому у суду є підстави для задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що дійсно сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору і у суду є всі підстави для визнання даного договору дійсним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, причини неявки суду не сповістила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній документів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.06.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] останній зобов»язався передати у власність нерухоме майно, а саме: 11/20 частин домоволодіння з відсотком готовності 100%, які складаються з реконструйованої квартири № 1 та добудованої мансарди, що розташовані по вулиці Кропивницького, 97 в м. Кіровограді, які належать продавцю на підставі договору дарування від 18.11.2005 року № 3758-11/20 ч. Відповідно до п. 2.1 даного договору договірна ціна визначена в розмірі 70 000 гривень. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок № 97 по вулиці Кропивницького в м. Кіровограді, виготовленого ОКП «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» у грудні 2005 року, власниками спірного будинку є: [PERSON] на 11/20 його частин та [PERSON] 9/20 частин. Відповідно до вимог вимог ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинено у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами факт, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу, передбачені ст. 655 ЦК України, відповідно до норм якої, одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з вимогами ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягає нотаріальному посвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми і виконали його повністю. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до вимог ч.4 статті 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої державної реєстрації. Посилання позивача на ті обставини, що сторони виконали умови договору, але відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення не відповідають вимогами чинного законодавства і умовам даного договору, а саме п. 11.1 який зазначає, що договір підлягає нотаріальному посвідченню та набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення. В судовому засіданні не доведений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення даного договору, а також, у відповідності до ст. ст. 358, 362 ЦК України не отримана згода співвласника на розпорядження даним майном. Момент вчинення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов»язується з державною реєстрацією, тому такі договори є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав та обов»язків. Із вищезазначеного вбачається, що договір купівлі-продажу від 20.06.2007 року є неукладеним і таким, що не створює для сторін будь-яких прав та обов»язків, отже у суду відсутні підстави і для визнання права власності, а тому відмовляє в його задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed