Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-02 00:00:00

В травні 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким змінити в трудовій книжці запис № 28 від 14.01.2008 року „Прийнятий на посаду керівника Дніпропетровської філії на запис „Прийнятий на посаду старшого товарознавця, змінити дату та формулювання причин звільнення в трудовій книжці, а саме запис № 29 від 09.02.2009 року „Звільнений з посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) на надпис № 29 від 30.01.2009 року „Звільнений з посади згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3\~456 грн. 04 коп., заборгованість за вимушений прогул у строк з 30.01.2009 року по 14.04.2009 рік, що складає 1\~899 грн. 38 коп., грошові кошти в розмірі 500 грн. за надання юридичної допомоги. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 14.01.2008 року він був прийнятий на роботу в ТОВ „Український папір на посаду старшого товарознавця з посадовим окладом 770 грн., проте з 28.02.2008 року по 30.01.2008 рік він отримував заробітну плату не вище 682 грн., таким чином відповідач заборгував йому 3\~456 грн. 04 коп. Незважаючи на неодноразові прохання до відповідача виплатити йому заробітну плату в повному розмірі, відповідач йому відмовляв. А з жовтня 2008 року він не отримував заробітну плату взагалі. Тому, 16.01.2009 року він направив до відповідача рекомендований лист з заявою про звільнення за власним бажанням з 30.01.2009 року, який відповідач отримав 19.01.2009 року, також в своїй заяві він просив направити йому трудову книжку цінною бандероллю. Пороте жодної відповіді на свій лист він не отримав. Лише на запит адвоката 11.02.2009 року відповідачем було надано відповідь на звернення, в якому вони вказали на те, що його звільнили за прогули, оскільки він був відсутнім на робочому місці з 01.12.2008 року по 09.02.2009 рік. Він не отримував заробітної плати з жовтня 2008 року і в цей час товариство не працювало у звязку з кризою. 14.04.2009 року він отримав трудову книжку, в якій не вірно було зазначено його посаду при прийнятті на роботу, оскільки за його заявою його приймали на роботу на посаду старшого товарознавця, а не керівника Дніпропетровської філії ТОВ „Український папір, проте відповідач відмовився внести виправлення до трудової книжки. Сума заборгованості за вимушений прогул з 30.01.2009 року по 14.04.2009 рік становить 1\~899 грн. 38 коп. Крім того ним було сплачено 500 грн. за послуги адвоката. У звязку з цим, позивач вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно просив суд ухвалити рішення, яким змінити в трудовій книжці запис № 28 від 14.01.2008 року „Прийнятий на посаду керівника Дніпропетровської філії на запис „Прийнятий на посаду старшого товарознавця, змінити дату та формулювання причин звільнення в трудовій книжці, а саме запис № 29 від 09.02.2009 року „Звільнений з посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) на надпис № 29 від 30.01.2009 року „Звільнений з посади згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3\~456 грн. 04 коп., компенсацію за вимушений прогул в сумі 11\~128 грн. 88 коп. за період з 30.01.2009 року по 14.04.2009 рік, грошові кошти в розмірі 500 грн. за надання юридичної допомоги та моральну шкоду в сумі 100\~000 грн., посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, а також вказав на те, що в грудні 2008 та січні 2009 року він зявлявся на роботі, але його до виконання своїх обовязків не допускали, заробітну плату йому не сплатили за жовтень, листопада, грудень 2008 року та січень 2009 року, а також не сплатили компенсацію за відпустку. Він вважає, що відповідачем йому була спричинена моральна шкода, у звязку з затягуванням розгляду справи та у звязку з тим, що він не може влаштуватися на роботу, яка відповідає його освіті, через те, що відповідач звільнив його за прогул. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення з них на користь позивача заробітної плати в сумі 623 грн. 39 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 320 грн. 59 коп., оскільки зазначені суми були позивачеві нараховані, але не виплачені, так як за місцем реєстрації позивач не проживає, всі листи з повідомлення про отримання коштів на адресу вул. Щепкіна, 39/71 м. Дніпропетровська поверталися, також визнають позов в частині зміни запису в трудовій книжці посади позивача при прийнятті його на роботу, оскільки посада „Керівник Дніпропетровської філії ними була зазначена помилково, дійсно [PERSON] приймався на посаду старшого товарознавця, в задоволенні решти позовних вимог він просив відмовити посилаючись на те, що заробітна плата [PERSON] виплачувалася в повному розмірі, з урахуванням відрахувань. З 01 грудня 2008 року по 09 лютого 2009 рік [PERSON] не знаходився на роботі, вони вважали, що він знаходиться на лікарняному. Заяву від позивача про звільнення вони не отримували, в повідомленні зазначено, що лист 19.01.2009 року отримав [PERSON], але в той період він знаходився у відрядженні. Трудову книжку вони направили позивачеві відразу як до них надійшов запит про направлення трудової книжки з зазначеною адресою проживання позивача. Вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. Вислухавши сторони, свідка та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що 14.01.2008 року позивач прийнятий у ТОВ „Український папір на посаду старшого товарознавця Дніпропетровського регіонального складу, що підтверджується Наказом № 162-к від 28.01.2008 року (а.с. 96). Як вбачається з трудової книжки [PERSON] (а.с. 9) є запис за № 28 від 14.01.2008 року, де зазначено: «Прийнятий на посаду керівника Дніпропетровської фідії». Згідно Наказу № 35-к від 09.02.2009 року [PERSON] було звільнено з посади старшого товарознавця Дніпропетровського регіонального складу 09.02.2009 року за прогули з 01.12.2008 року по 06.02.2009 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 90). [PERSON] займав посаду старшого товарознавця, а не керівника Дніпропетровської філії, що підтверджується листами ТОВ „Український папір (а.с. 14,16, 53, 56), Наказами (а.с. 34, 37, 96), Табелями виходу на роботу працівників ТОВ „Український папір (а.с. 68-80), а також поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON] та представника відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що запис в трудовій книжці в частині зазначення посади позивача був здійснений помилково, а тому суд вважає за необхідне зобовязати ТОВ «Український папір» у трудовій книжці [PERSON] змінити запис № 28 від 14.01.2008 року «Прийнятий на посаду керівника Дніпропетровської філії» на «Прийнятий на посаду старшого товарознавця». Що стосується вимог позивача, щодо зміни дати та формулювання причин звільнення в трудовій книжці з запису № 29 від 09.02.2009 року „Звільнений з посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) на надпис № 29 від 30.01.2009 року „Звільнений з посади згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), то вони не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] дійсно з 01.12.2008 року по 09.02.2009 рік не зявлявся на роботу, що підтверджується Табелями виходу на роботу працівників ТОВ „Український папір (а.с. 68-80, 103-109) та Актами № 1 від 15.01.2009 року, № 311 від 16.01.2009 року (а.с. 91, 92), доказів поважності причин відсутності на робочому місці у вищезазначений період до суду не надав, а отже дії ТОВ „Український папір стосовно звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) були правомірними. Посилання позивача на те, що відповідач отримав його заяву про звільнення за власним бажанням 19.01.2009 року та проігнорував її, судом не приймаються до уваги, оскільки з повідомлення про вручення листа ТОВ „Український папір вбачається, що його отримав [PERSON], але згідно Наказу № 17-к від 19.01.2009 року [PERSON] з 19.01.2009 року по 20.01.2009 рік знаходився у відрядженні (а.с. 89). Крім того, у повідомлені про вручення листа про звільнення не має підпису [PERSON] про отримання, а лише стоїть його прізвище. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 3\~456 грн. 04 коп. за жовтень, листопад, грудень 2008 року та січень 2009 року, підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за листопад 2008 року у сумі 623 грн. 39 коп. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 320 грн. 59 коп. за період роботи з 14.01.2008 року по 01.12.2008 року, оскільки як вбачається з Розрахунково-платіжної відомості [PERSON] заробітна плата за листопада в сумі 623 грн. 39 коп. та компенсація за невикористану відпустку були нараховані, але не виплачені та депоновані (а.с. 31), у звязку з тим, що [PERSON] на роботу не зявлявся, а про зміну місця свого проживання відповідача не повідомляв, за місцем реєстрації не проживав, оскільки листи надіслані ТОВ „Український папір на адресу: вул. Щепкіна, 39/71 м. Дніпропетровська поверталися, що підтверджується довідками з поштового відділення (а.с. 51, 52). Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній за жовтень, грудень 2008 року та січень 2009 року то вони не підлягають задоволенню, оскільки за жовтень 2008 року [PERSON] заробітна плата була виплачена, що підтверджується платіжним дорученням № 22063 від 25.11.2008 року (а.с. 119), а в грудні та січні 2009 році він не працював, заробітна плата не нараховувалася, що підтверджується Табелями виходу на роботу працівників ТОВ „Український папір (а.с. 68-80, 103-109). Крім того з пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] з грудня 2008 року, після проведення інвентаризації, на роботі не зявлявся, його ніхто не міг знайти, оскільки він не проживав за місцем своєї реєстрації, яка була їм відома, про зміну місця проживання не повідомляв, на телефонні дзвінки не відповідав. Що стосується позовний вимог стосовно стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за вимушений прогул в сумі 11\~128 грн. 88 коп. за період з 30.01.2009 року по 14.04.2009 рік, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що дії ТОВ „Український папір стосовно звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) були правомірними. Вини відповідача у несвоєчасній видачі трудової книжки судом не встановлено, оскільки піcля звільнення позивача, у відповідача відомостей про дійсне місце проживання позивача не було. За місцем роботи позивач не зявлявся за розрахунком, про причини неявки роботодавця не повідомляв, незважаючи на неодноразові звернення відповідача (а.с. 14, 53). Крім того, після отримання листа від [PERSON] 07.04.2009 року про проведення розрахунку та повернення трудової книжки із зазначенням нової адреси місця проживання (а.с. 160), відповідачем було направлено листа на нову адресу позивача, де запропоновано зявитися до офісу для отримання розрахунку та надіслана трудова книжка (а.с. 59-61). Що стосується посилань позивача на те, що йому заробітна плата виплачувалася не в повному обсязі, оскільки його посадовий оклад становив 770 грн., то вони є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи заробітна плата [PERSON] виплачувалася з урахування відрахувань до Пенсійного фонду, Фонду соціального страхування та інших сплат, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю по заробітній платі [PERSON] (а.с. 31). Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - власник або уповноважений їм орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральнихстраждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено неправомірних дій відповідача і не доведено факту спричинення такими діями моральної шкоди позивачеві, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Позивачу неодноразово у судовому засіданні запропоновувалося отримати нараховані грошові кошти та виправити запис у трудовій книжці про прийняття на роботу, але він відмовлявся. З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції до прибутково касового ордера № 29.04.2009р. позивачем було сплачено 500 грн. за надання юридичної допомоги (а.с. 18), які згідно ч. 3, п. 2 ст. 79 ЦК України необхідно стягнути з відповідача ТОВ „Український папір на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 81, ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Також з відповідача необхідно стягнути недоплачені позивачем при подачі позову судовий збір на користь держави в сумі 51 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи на користь держави в розмірі 90 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial