overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

21.07.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по вулиці Парковій 2-а в смт. Романів Житомирської області, який був побудований ним у 1992 році. У 1996 році він одружився з відповідачкою, яка тоді ж вселилась у його будинок. У 2008 році їх шлюб з [PERSON] було розірвано і остання, забравши все своє майно, переїхала до м. Києва, де й проживає на даний час. Посилаючись на те, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає у його будинку позивач просить визнати її такою, що втратила право на користування житлом по вулиці Парковій 2-а в смт. Романів Житомирської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по вулиці Парковій 2-а в смт. Романів Житомирської області, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно запису в будинковій книзі, у будинку позивача з 1996 року зареєстрована відповідачка. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], показали, що відповідачка в серпні 2008 року забрала своє майно і залишила будинок позивача. При цьому вони допомагали їй вантажити речі на автомобіль. Також свідки ствердили, що відповідачка не висловлювала наміру повертатися на проживання в будинок [PERSON] Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачкою доводи позивача, щодо її відсутності без поважних причин у спірному житлі понад один рік, не спростовані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу). В судовому засіданні позивач позов підтримала, пославшись на викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, тому просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував, пояснивши, що має можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони з 26 липня 2003 року до 14 листопада 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З 14 листопада 2006 року сторони проживають окремо, відповідач позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Дитина перебуває на утриманні позивача. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоровя дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні відповідача інших осіб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі % частини заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави державне мито у розмірі 51 грн., від сплати якого звільнений позивач, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 120 грн. - на користь ТУ ДСА України в Полтавській області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

До Рівненського міського суду надійшла позовна заява від комунального підприємст\-ва „Теплотранссервіс до [PERSON] В А. про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в розмірі 2599,03 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить стягнути з від\-повідача 2599,03 грн. боргу за використану теплову енергію. Відповідач в судове засідання не заявився, про час і місце судового засідання було повідомлено належним чином. Заперечень проти позову не подав. Повідомлення про причини не явки від відповідача не надійшло. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по спра\-ві та оцінивши надані докази у сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає до за\-доволення . Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою м. Рівне, вул. Макаро\-ва,46 кв.101 на підставі договору № 058084 є споживачем послуг тепло та гарячого поста\-чання, які надає КП „ Теплотранссервіс „ Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги /водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в уста\-новленому порядку тарифами . Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 11 ЦК України права та обовязки виникають із дій осіб, що перед\-бачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що, не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ст. ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чи\-ном відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодав\-ства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або ін\-ших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач не відмовлявся від послуг позивача , а отримував їх, він зо\-бовязаний оплачувати надані КП „Теплотранссервіс„ послуги по наданню тепло - гарячо\-го постачання В порушення зазначених норм [PERSON] ухиляється від сплати боргу за надані послуги теплопостачання, в звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 2599,03 грн. На підставі ст. 526 ЦК України, Правил користування тепловою енергією, затвердже\-них наказом Міненерго та Держбуду України № 307/262 від 28.11.1999 року заборгованість у сумі 2599,03 гривень підлягає стягненню в примусовому порядку. За статтею 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення було звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави. На підста\-ві п.5 „Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України до набрання чинності законом, який регулює порядок і розміри сплати судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірі, встановленого для державного мита. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від сплати державного ми\-та, а тому з нього належить стягнути судовий збір у сумі 51 гривень та 30 грн. витрат на оплату інформаційно-технічних засобів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON], який зареєстрований 27 липня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 33 розірвати. В обґрунтування своєї вимоги у позові [PERSON] зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона зареєструвала шлюб 27 липня 1996 року. Від шлюбу має сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов повністю підтримала та пояснила, що спільне життя у шлюбі з відповідачем не склалося. Просила позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, був повідомлений судом належним чином про час і місце судового засідання. Суд, вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наявних у справі даних та доказів за наступних обставин. У справі встановлено, що позивач перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1996 року. Від шлюбу має сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, останнім часом між ними не має нормальних сімейних стосунків, що фактично призвело до припинення шлюбних відносин. За таких обставин спільне життя позивача з відповідачем та збереження шлюбу не можливе. Оскільки позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Ухвалюючи рішення на користь позивача, якою при подачі позову сплачене державне мито, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачене нею при подачі позову державне мито. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

13.10.2010 р. прокурор в інтересах позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог посилався на те, що серпні 2010 р. виявлено, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,98 га ріллі, розташовану в межах Антонівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, чим заподіяв державі збитки в сумі 808,63 грн. Просили стягнути з відповідача на користь позивача вказану грошову суму та судові витрати у справі. У судовому засіданні як представник позивача, так і прокурор заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач заявлені вимоги визнав повністю та пояснив, що в цей же день в повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши обставини справи, і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2010 р., [PERSON], самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,98 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Антонівка Новоодеського району Миколаївської області і належить до земель резерву Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області. Вказаними діями [PERSON] заподіяно позивачу шкоду на суму 808,63 грн. В цей же день, відділом Державного комітету земельних ресурсів у Новоодеському районі Миколаївської області відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ст. 53-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. Зазначену постанову відповідач не оскаржував. Ці обставини в судовому засіданні [PERSON] не оспорюється. З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо вини [PERSON] в заподіянні позивачу збитків на вказану суму, а тому він повинен нести відповідальність, передбачену ст. 1166 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 80,80 грн державного мита і 120 грн за інформаційно-технічне забезпечення судового засідання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

Позивач просить визнати право власності за ним на жилий будинок №6 (з господарськими будівлями та спорудами) розташований по вул. Л.Українки, с. Переяславське, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, належних померлому 01 квітня 2010 року - [PERSON], в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, вступивши в управління і володіння спадковим майном, але із-за відсутності свідоцтва про право власності на будинок оформити спадщину після смерті спадкодавця позивач не може і встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо. Представник Переяславської сільської ради в судове засідання не з'явився, надіслав листа з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник Переяслав-Хмельницького БТІ в судове засідання не з'явився, надіслав листа з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. 13 серпня 2008 року померла [PERSON]. Єдиним спадкоємцем за законом був її чоловік [PERSON]П який фактично прийняв спадщину. 01 квітня 2010 року помер [PERSON] - спадкоємцем за законом була позивач -[PERSON]. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач є спадкоємцем померлого 01 квітня 2010 року [PERSON]П за законом четвертої черги. Після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку №6 (з господарськими будівлями та спорудами) розташований по вул. Л.Українки, с. Переяславське, Переяслав-Хмельницького району, Київської області. Позивач як спадкоємець прийняв спадщину, відповідно до вимог ст.ст. 1268-1272 ЦК України, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, оскільки в померлої було відсутнє свідоцтво про право власності на жилий будинок і не була проведена його державна реєстрація. Видати документ на будинок на ім'я спадкодавця та провести його державну реєстрацію в Переяслав-Хмельницькому БТІ позивачу також було відмовлено так як свідоцтво на померлих не видається. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть, , копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, випискою з господарської книги сільської ради, рішенням реєстратора про відмову в реєстрації, листом від нотаріуса, довідкою сільської ради, довідкою про вартість з МБТІ, технічною документацією, копією паспорта. Отже суд встановлює належність при житті будинку №6 (з господарськими будівлями та спорудами) розташований по вул. Л.Українки, с. Переяславське, Переяслав-Хмельницького району, Київської області на праві приватної власності за померлим 01 квітня 2010 року [PERSON]. На підставі ст.ст. 328; 1233; 1268-1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визначення часток співвласників у спільній власності на квартиру [ADDRESS] . В позові посилався на те, що вказана квартира згідно свідоцтва про право власності на житло була приватизована ним , відповідачем та їх батьками [PERSON] та [PERSON], які померли. Частки співвласників у спільному майні визначені не були. Тому з метою прийняття спадщини позивач просить суд визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру у розмірі по 1/4 частині кожного співвласника . У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги пославшись на викладені обставини та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку ст..ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 1994 року відділом приватизації житла Полтавської міської ради на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду видано свідоцтво про право власності на [ADDRESS] на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без визначення часток співвласників. 25 березня 2009 року [PERSON] померла. 18 квітня 2010 року [PERSON] помер. У звязку з необхідністю прийняття спадщини до складу якої входить частка в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, позивач просить суд визначити такі частки співвласників в праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Так як відсутні підстави для відходження від рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , суд вважає за необхідне визнати, що [PERSON], [PERSON] належить по ? частині зазначеної квартири , [PERSON], [PERSON] до смерті також належало по ? частині цієї квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказали, що відповідач є колишнім чоловіком позивача [PERSON] Квартира на праві приватної власності належить позивачам на підставі договору міни від 05 червня 2001 року. У квартирі за вказаною адресою зареєстровані позивачі, донька позивача і відповідача [PERSON], [INFO], і відповідач. [PERSON], який з червня 2007 року фактично не проживає у квартирі без поважних причин. Обовязків, що випливають із договору найму житлового приміщення, він не виконує, його речей у квартирі немає. Позивачі зазначають, що у добровільному порядку відповідач відмовився знятися з реєстрації у вказаній квартирі. Тому вони звернулися із позовом до суду. Позивачі до суду не зявилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився. До початку судового засідання подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира №6 у будинку №5 на пл.Ростовцева у м.Балаклія Харківської області на праві власності належить [PERSON] і [PERSON] на підставі договору міни від 05 червня 2001 року, зареєстрованого у реєстрі за №1123 (а.с.11). З довідки КП БРР «Балаклійський Житлокомунсервіс» вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі понад шість місяців підтверджується&nbsp;актами обстеження від 26.06.2007 року, 28.04.2008 року, 05.10.2009 року, 11.05.2010 року, 05.08.2010 року (а.с.6-9). Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР&nbsp;при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а саме понад три останні роки. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.71,72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-27 00:00:00

01 жовтня 2010 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають зазначену дитину. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву, в якій підтримала свої вимоги та просила справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов визнав і не заперечував проти його задоволення, просив справу розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, 24.11.2008р. шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує обов'язку по утриманню дитини, а значить вимога позивачки про стягнення аліментів підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальний стан дитини, яка не перебуває на диспансенрному обліку у лікарів, обєктів рухомого і нерухомого майна не має і проживає з матірю. Суд враховує також стан здоровя і матеріальне становище відповідача [PERSON], який не працює. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку . У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати, повязані зі сплатою держмита. На підставі викладеного,

Outcome: approved