Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-16 00:00:00

У грудні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 листопада 1999 року між ним та його сином - [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №28, розташованого по вул. 8-Лінія в м. Миколаєві, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]. Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу було укладено під впливом тяжкої для нього обставини та на вкрай невигідних умовах, а саме загрозу смерті йому та його родині з боку злочинної організації, він змушений продати будинок та виїхати за кордон де знаходився до 2004 року, просив визнати зазначений договір недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали при цьому пояснив, що спірний будинок він збудував своїми силами та за свої кошти, прописаний у ньому з 1994 року по теперішній час, сплачує усі комунальні платежі, провадить ремонт. Крім того, зазначав, що ніяких грошей від продажу будинку від покупця він не отримував, оскільки існувала домовленість між ним та відповідачем про те, що після того як він повернеться з-за кордону син відразу повертає йому будинок. Про порушення свого права дізнався лише у 2007 році, коли відповідач запропонував йому виселитися з будинку, оскільки має намір його продати, на що він не погодився, у звязку з тим, що в нього є ще молодший син, який не має особистого житла, а тому будинок необхідно розділити на трьох. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення, пояснивши, що договір купівлі-продажу спірного будинку було укладено у присутності нотаріуса, гроші в сумі 16 000 грн. за які було продано будинок позивачу сплачувались. Домовленості про повернення будинку не було. У судовому засіданні третя особа просила відмовити в задоволенні позову та пояснила, що ніякої домовленості про повернення будинку на момент укладання договору купівлі- продажу не йшлося, гроші за будинок було сплачено. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 05 листопада 1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з побутовими, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Лінія, 28, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3466. Зазначений договір зареєстрований в ММБТІ. Після укладання правочину позивач виїхав за кордон де перебував до серпня 2004 року та один раз на рік приїздив у відпустку. Ці обставини визнані сторонами. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що у період укладання оспорюваного правочину на адресу позивача надходили погрози від невідомих осіб про застосування насильства з вимогою передачі майна та коштів. Однак, достатніх доказів на підтвердження того, що ці обставини вплинули на укладання договору купівлі-продажу жилого будинку між сторонами, позивачем не надано. У відповідності з ч.І ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Отже, позивач повинен довести існування в момент вчинення правочину, тяжкої обставини та вчинення його на вкрай невигідних для нього умовах. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті : обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, з урахування вищевикладеного та недоведеності підстав позовних вимог позивача, суд вважає, що вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed