Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-18 00:00:00

[PERSON] 06.08.2009 року пред»явила позов до Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Верховецької сільської ради від 11.06.2007 року «Про відміну рішення від 04.10.2006 року № 4 «Про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення ОСГ». У обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 04.10.2006 року Верховецька сільська рада прийняла рішення № 4 «Про надання земельної ділянки громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства», згідно якого їй, позивачці, надана вільна земельна ділянка розміром 0,08 га для сільськогосподарського використання, яка прилягає до земельної ділянки її матері, з котрою вона проживає в одному будинку. Однак, 11.06.2007 року Верховецька сільська рада прийняла рішення «Про відміну рішення від 04.10.2006 року № 4 «Про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення ОСГ», мотивуючи тим, що [PERSON] є спадкоємцем земельних ділянок, які були у користуванні його матері. Оскаржуване рішення Верховецької сільської ради від 11.06.2007 року вважала незаконним, так як відповідач безпідставно його обґрунтовував Положенням про паювання землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженим Ухвалою Львівської обласної ради від 08.12.1993 року № 351, так як вказане Положення не регламентує порядок надання чи вилучення земельних ділянок та прийняття чи відміну рішень органом місцевого самоврядування. Також Верховецька сільська рада, визнаючи [PERSON] спадкоємцем земельних ділянок, які були у користуванні його матері, вийшла за межі своїх повноважень, оскільки до її компетенції не відносяться функції вирішення питань спадкування. У [PERSON] відсутні документи, які підтверджують його право на спадкування спірної земельної ділянки, так як ця земельна ділянка не належала його матері на праві приватної власності. Крім того, оскаржуваним рішенням істотно порушено її, позивачки, право на користування спірною земельною ділянкою та набуття її у власність, так як вона зі своїми двома дітьми проживає у будинку своєї матері і надана їй земельна ділянка примикає до присадибної ділянки її матері та через цю земельну ділянку є виїзд на головну дорогу від будинку матері і нею вони постійно користувалися. Іншої земельної ділянки вона, позивачка, ні на праві користування, ні на праві приватної власності не має. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог, посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Верховецький сільський голова позов не визнала і пояснила, що рішення Верховецької сільської ради від 04.10.2006 року про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення ОСГ було прийнято без урахування того, що ця земельна ділянка раніше була у користуванні матері [PERSON] і вона згідно Положення про паювання землі в агропромисловому комплексі Львівської області була включена у її земельний пай. Після смерті матері [PERSON] успадкував земельну ділянку матері, у зв»язку з чим 11.06.2007 року Верховецька сільська рада прийняла рішення про відміну рішення сільської ради від 04.10.2006 року про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення ОСГ. Третя особа [PERSON] просив відмовити у позові [PERSON] та пояснив, що спірна земельна ділянка площею 0,08 га була у користуванні його матері, так як при розпаюванні земель ця земельна ділянка була врахована при визначенні загального розміру її земельної частки (паю), яку він успадкував після смерті матері. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, третьої особи, консультації спеціаліста, з»ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Предметом спору є рішення Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 11.06.2007 року «Про відміну рішення від року № 4 «Про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення ОСГ». Згідно рішення Верховецької сільської ради Самбірського району від року № 4 «Про надання земельної ділянки громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» [PERSON] було надано земельну ділянку в с. Рогізно для ведення особистого селянського господарства розміром 0,08 га, яка знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно рішення цієї ж сільської ради вказане рішення від 04.10.2006 року № 4 відмінено з посиланням на Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затверджене Ухвалою Львівської обласної ради від 08.12.1993 року № 351 а також на те, що[PERSON] є спадкоємцем земельних ділянок, які були в користуванні його матері (а.с. 8). Із викопіювання з індексно-кадастрової карти, схеми обміру земельних ділянок та схеми розташування присадибної земельної ділянки вбачається, що вказана земельна ділянка знаходиться по [ADDRESS] на території Верховецької сільської ради Самбірського району і складається із двох участків площею відповідно 0,05 га та 0,03 га, які розділені заїздом від вул. Ів. Франка до присадибної земельної ділянки [PERSON]- матері позивачки (а.с. 38, 69-70, 98). Із пояснень позивачки, третьої особи, рішення виконавчого комітету Верховецької сільської ради від 10 квітня 1975 року № 17, витягів з погосподарських книг та схеми обміру земельних ділянок відомо, що на вказаній спірній земельній ділянці знаходився будинок [PERSON], за заявою котрої її господарство на підставі рішення виконавчого комітету Верховецької сільської ради від 10 квітня 1975 року № 17 було об»єднано із господарством її сина [PERSON]-батька третьої особи [PERSON], будинок котрого був розташований по [ADDRESS], напроти спірної земельної ділянки, внаслідок чого загальний розмір земельної ділянки господарства, головою якого був [PERSON] збільшився із 0,27 га до 0,51 га (25-28, 38, 71-76). Отже, спірна земельна ділянка площею 0,08 га була у користуванні колгоспного двору, головою якого був [PERSON] Згідно рішення Верховецької сільської ради від 21.04.1995 року № 27 «Про передачу земельних ділянок у приватне користування» [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибну земельну ділянку) та особистого підсобного господарства площею відповідно 0,09 га та 0,60 га (а.с. 39-41). Також його дружині [PERSON]-матері третьої особи [PERSON], згідно рішення Верховецької сільської ради від 21.03.1995 року № 26 було надано земельну ділянку для ведення підсобного господарства площею 0,06 га (а.с. 19-21 справа № 2-а/2007). Згідно ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України 1992 року, що був чинним на момент передачі земельних ділянок у власність [PERSON] та [PERSON], право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчувало це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Однак, ні [PERSON], ні [PERSON] межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями не встановлювалися, державні акти на право власності або право постійного користування наданою їм землею для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибну земельну ділянку) та ведення особистогопідсобного господарства вони не одержували, а відтак у них не виникло право власності чи право постійного користування на вказані земельні ділянки. Із сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 27 вересня 1996 року відомо, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Верхівецької селянської спілки розміром 0,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а на ім»я [PERSON] був виданий такий же сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 1,31 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 57, 58). Із свідоцтв про право на спадщину вбачається, що [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] -[INFO] (а.с. 60, 61). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті і тому [PERSON] правомірно видано свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї) та на житловий будинок [ADDRESS] внаслідок смерті батька і матері та внесено зміни у сертифікати на право на земельну частку (пай), що вбачається із свідоцтв про право на спадщину та сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 57, 58, 60, 61, 62). На земельну ділянку, яка була надана [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельна ділянка) та особистого підсобного господарства [PERSON] свідоцтв про право на спадщину не видано. Згідно ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об»єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Із викопіювання з індексно-кадастрової карти, схеми обміру земельних ділянок та схеми розташування присадибної земельної ділянки вбачається, що спірна земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства і вона не входить до розміру земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельна ділянка), яка була у користуванні батьків [PERSON] (а.с. 38, 69-70, 98).. Отже, внаслідок успадкування [PERSON] будинку [ADDRESS] до нього не перейшло право на користування спірною земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства. У зв»язку з наведеним безпідставними є посилання представника відповідача та третьої особи на те, що під час розпаювання земельних ділянок при визначенні розміру земельної частки (паю) [PERSON] згідно Положення про паювання землі в агропромисловому комплексі Львівської області було враховано те, що у користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка площею 0,80 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельна ділянка) та ведення особистого селянського господарства і їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Верхівецької селянської спілки розміром 0,51 в умовних кадастрових гектарах, так як середня земельна частка (пай) по Верховецькій сільській раді становить 1,31 умовних кадастрових га, а тому [PERSON] є спадкоємцем решти земельної ділянки, яка була у користуванні [PERSON] Крім того, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельна ділянка) та ведення особистого селянського господарства і земельна частка (пай) це є два різні види використання землі і згідно ст. 116 ЗК України для них є окремі підстави для набуття права на землю та відповідно до ст. 122 ЗК України передача земельних ділянок відноситься до повноважень різних органів (відповідно органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади), а тому суд відхиляє посилання представника відповідача та третьої особи на те, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна земельна ділянка) та ведення особистого селянського господарства, які були у користуванні [PERSON], входила у її земельну частку (пай). Так як у [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку не виникло, а землекористування нею припинилося внаслідок смерті [PERSON] [INFO], то Верховецька сільська рада у межах своїх повноважень 4 жовтня 2006 року за заявою [PERSON] прийняла законне рішення про надання земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства і підстав для його відміни у відповідача не було. Відмінивши рішення Верховецької сільської ради Самбірського району від 04.10.2006 року № 4 «Про надання земельної ділянки громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства», відповідач порушив право [PERSON], гарантоване ст. 14 Конституції України, ст.ст. 1, 78 Земельного кодексу України.

Outcome: approved