Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-19 00:00:00

19.10.2009р. ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 06.10.2005р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № MKR0AE00000265, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14039,00 євро, з терміном повернення до 05.10.2010р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків у розмірі 15,96% на рік за користування кредитом. На забезпечення виконання умов договору № MKR0AE00000265, відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT35, 1999 р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ. Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №MKR0AE00000265, з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р., на виконання обов'язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200грн. Зі свого боку, позивач виконав передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 14039євро, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 15.06.2009р. відповідач мав заборгованість у розмірі 5301,60 євро, що у гривневому еквіваленті становить 55931,88 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 4981,91 євро; по процентам за користування кредитом у розмірі 261,87 євро; по комісії за користуванням кредитом у розмірі 41,76 євро; крім того, відповідачу було нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 16,06 євро. За умовами кредитного договору № MKR0AE00000265 від 06.10.2005р. встановлено обов'язки позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом та погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі доручення від 09.09.2009р.), в наданій суду 20.09.2010р. заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставлене майно автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT35, 1999 р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT35, 1999 р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ, що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, в заяві від 20.09.2010р. представник позивача просила вжити часткове скасування заходів забезпечення позову та розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача - ТОВ «УФА«Верус» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 15.12.2009р.) в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. Своєю заявою від 20.09.2010р. позовні вимоги в межах стягнення солідарно з ТОВ «УФА «Верус» та відповідача 200 грн., визнав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] - ні в попереднє в судове засідання 09.02.2010р., ні в судове засідання 20.09.2010р. не з,явився, про час та місце розгляду справи кожного разу повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в справі є поштові повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки, як в попереднє, так і в судове засідання, про причини неявки відповідач суд двічі не сповістив. За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч. 4,5 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідача на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. З урахуванням того, що одним із відповідачів, а саме, ТОВ «УФА «Верус, по справі висловлена думка щодо визнання позовних вимог, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, заявами сторін про підтримання позову, його визнання, розгляд справи за відсутністю сторін, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Судом встановлено, що 06.10.2005р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKR0AE00000265, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14039євро, з терміном повернення до 05.10.2010р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків у розмірі 15,96% на рік за користування кредитом. На забезпечення виконання умов договору № MKR0AE00000265, відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT35, 1999 р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON], повинен був в порядку та строки встановленими договором повертати кредитні кошти рівними частинами, що складаються із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Враховуючи те, що [PERSON] належним чином не виконував своїх обовязків за кредитним договором, станом на 15.06.2009р. відповідач мав заборгованість у розмірі 5301,60 євро, що у гривневому еквіваленті становить 55931,88 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 4981,91 євро; по процентам за користування кредитом у розмірі 261,87 євро; по комісії за користуванням кредитом у розмірі 41,76 євро; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 16,06 євро. Як вбачається з наданої ПАТ КБ «Приватбанк» суду довідки, на день винесення рішення, тобто на 20.09.2010р., заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» не зменшилася, а навпаки, зросла та складає 94485 грн. 31 коп., в тому числі є прострочена заборгованість по сплаті кредиту 50298,14 грн. та відсоткам 20858,48 грн. Проте, в розрахунках ціни позову (судових витрат) суд буде враховувати саме первісну ціну позову, оскільки банк позовні вимоги не уточнював. З урахуванням викладеного, дослідивши письмові матеріали справи, з огляду на те, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором, заперечень проти задоволення позовних вимог не надіслав, на день винесення рішення має значну суму заборгованості, в тому числі і прострочену по сплаті кредиту та відсотків, суд вважає за можливе передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно - автомобіль марки VOLKSWAGEN модель LT35, 1999 р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0AE00000265 від 06.10.2005р. в розмірі 55931грн.88коп., що є еквівалентом 5301,60 євро, звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль VOLKSWAGEN модель LT35, 1999 р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ, що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд вважає за можливе частково скасувати заходи забезпечення позовних вимог, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.10.2009р. в частині накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб рухомого майна, а саме легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN модель LT35, 1999р.в., тип ТЗ: Автобус D, № кузова: WV1ZZZ2DZXH013671, державний номер AO8277АВ, що належить на праві власності [PERSON], оскільки існування заборони відчуження автотранспортного засобу унеможливить в подальшому виконання цього рішення суду. Також на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № MKR0AE00000265 з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. на виконання обов'язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200грн. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обовязку, а у випадку порушення такого обовязку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Але, приймаючи до уваги ті обставини, що договір поруки № 467 від 12.01.2009р., яким передбачено стягнення суми 200 грн. солідарно з [PERSON] та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», не є трьохстороннім договором, суд вважає, що в задоволені частини позовних вимог, яка стосується стягнення з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та [PERSON] солідарно 200грн. на користь ПАТ КБ „ПриватБанк слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.10.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено частково, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 559 грн.32коп. (1% від ціни позову в гривневому еквіваленті) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн., відмовивши у стягненні судових витрат з ТОВ „УФА „Верус, оскільки даним рішенням в задоволені позовних вимог до цього відповідача відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial