Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-01 00:00:00

В липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного Фонду України в м. Первомайську Миколаївської області про визнання дії відповідача протиправними та зобовязанням провести перерахунок та виплату пенсії передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 01 серпня 2010 року включно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є "дитиною війни" відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і має право на пільги, передбачені цим Законом. Зокрема, посилаючись на статтю 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", позивач зазначив, що він має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але в 2007 році таку допомогу не отримував, а в 2008-2010 роках отримував в не повному обсязі, як передбачено Законом, що вважає незаконним. Мінімальний розмір пенсії за віком відповідно до ст. 28 ЗУ "Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просить суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати УПФУ в м. Первомайську Миколаївської області перерахувати недоплачену щомісячну надбавку до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за вказаний період. За клопотанням позивача в судовому засіданні відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в м. Первомайську Миколаївської області було визнано неналежним та замінено на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки позивач є військовим пенсіонером, а тому нарахування пенсійних виплат йому здійсню саме Головне управління. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, зазначаючи, що відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідач вказує, що в 2007 році дія ст. 6 Закону України "Про соціальних захист дітей війни була зупинена Законом "Про державний бюджет", що в 2008 році позивач отримувала щомісячну соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про соціальний захист дітей війни" у таких розмірах: з 01.01.08 по 1.04.08 - 47 грн, з 1.04.08. по 1.07.08 - 48.10 грн, з 1.07. по 1.10.08 - 48,20 грн, з 1.10.08 по цей час - 49,80 грн. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Органами пенсійного фонду України щомісячна соціальна допомога, передбачена Законом "Про соціальний захист дітей війни" виплачувалась з урахуванням вимог ЗУ "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", та виплачується з урахуванням постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 р "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян". Відповідач стверджує, що порушень законодавства в сфері пенсійного забезпечення управлінням не допущено. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Позивач народився 05 березня 1942 року. Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно, Позивач є дитиною війни в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Виходячи із того, що позивач є дитиною війни суд вважає, що на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", в тому числі й право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону. Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни була призупинена. Але рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року п. 12 ст, 71 ЗУ "Про державний бюджет України на 2007 рік", яким була призупинена дія ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" був визнаний неконституційним і дія ст. 6 ЗУ "Про соціальних захист дітей війни", якою передбачена щомісячна надбавка до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком особам які мають статус "дитина війна" була відновлена. Таким чином, право на отримання надбавки до пенсії, як "дитина війна" у 2007 році, позивач має з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"" були внесені зміно до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" Але рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року положення ЗУ "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" були визнані неконституційним і дія ст. 6 ЗУ "Про соціальних захист дітей війни", якою передбачена щомісячна надбавка до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком особам які мають статус "дитина війна" була відновлена. Таким чином, право на отримання надбавки до пенсії, як "дитина війні" у 2008 році, позивач має тільки з 22 травня 2008 року. Законом "Про державний бюджет України на 2009 рік" будь яких змін до ст. 6 ЗУ "Про соціальних захист дітей війни", або про зупинення дії цієї статті не передбачено. Зміни до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", які були внесені ЗУ "Про державний бюджет України на 2008 рік" були визнані неконституційними, тому в 2009 і 2010 роках надбавка до пенсії особі, яка має статус "дитина війна", повинна виплачуватися в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Прожитковий мінімум для непрацездатних осіб в 2007 році складав з 1 липня 410,60 грн, з 1 жовтня 415,11 грн. В 2008 році прожитковий мінімум для цих осіб складав: з 1 січня - 470 грн, з 1 квітня 481 грн, з 1 липня 482 грн, з 1 жовтня 498 грн. В ст. 54 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" вказано "установити у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Позивач отримував в 2008 році надбавку до пенсії в наступних розмірах : з 01.01.08 по 01.04.08 - 47 грн, з 01.04.08 по 01.07.08 - 48.10 грн, з 01.07.08 по 1.10.08 - 48,20 грн, з 01.10.08 по час розгляду справи - 49,80 грн., тобто 10% мінімальної пенсії за віком, що є порушенням ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист. В той же час, відповідно до статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом. Враховуючи те, що Позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії. Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності про застосування якого просив представник відповідача. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Outcome: partial