Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-07 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», подав до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому просив стягнути з даного відповідача на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року у розмірі 9020 гривень 43 копійки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позові зазначив про те, що 09 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/1437/82/069781 про надання кредиту (кредитної лінії) у сумі 12000 гривень 00 копійок строком на 24 місяці з 09 червня 2008 року по 09 червня 2010 року, зі сплатою 26,9 процентів річних за користування кредитними коштами. Згідно законодавства за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, зобовязання має виконуватися сторонами належним чином у встановлені строки, а договір є обовязковим для виконання. Позивач свої зобовязання за кредитним договором № 010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року виконав і надав позичальнику кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується випискою з історії руху коштів по рахунку. Відповідно до положень кредитного договору позичальник зобовязався до 20 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отриманого кредиту, сплачувати не менше 5 процентів від залишку заборгованості за кредитом до повного погашення та сплачувати проценти, нараховані за останній процентний період. Станом на 27 квітня 2010 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року становить 13008 гривень 25 копійок (прострочена сума боргу 9765 гривень 15 копійок). [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору № 010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року, не сплачує у встановлений строк суму боргу протягом значного періоду. 16 червня 2008 року у забезпечення виконання кредитного договору № 010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року був укладений договір поруки № 26 з фізичною особою [PERSON]. Відповідно до укладеного договору поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобовязання у повному обсязі відповідати за зобовязаннями позичальника перед банком. Згідно із положеннями договору поруки і приписів закону позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені. Порука діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. При солідарному обовязку відповідачів кредитор вправі вимагати виконання як від усіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо. Законодавством установлено, що відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання і повинен сплатити грошову суму кредитору. Ухвалою суду у попередньому судовому засіданні до участі у справі як співвідповідача було залучено [PERSON] (а.с. 24). У ході судового розгляду даної цивільної справи позивач зменшив розмір позовних вимог, подавши до суду відповідну заяву (а.с. 52), у якій через зменшення заборгованості (за липень 2010 року сплачено 1000 гривень, за серпень 2010 року 700 гривень) просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість станом на 14 вересня 2010 року за кредитним договором №010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року у розмірі 7913 гривень 78 копійок. Представники позивача за нотаріально посвідченими довіреностями [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали повністю та пояснили суду про те, що, на їх думку, позов підлягає задоволенню із стягненням заборгованості за кредитним договором з [PERSON], оскільки [PERSON] до цього часу заборгованість за кредитним договором не погасив. Відповідач [PERSON]у судовому засіданні позов по суті визнала, проте пояснила суду, що заборгованість за кредитним договором, на її думку, має бути стягнута лише з [PERSON]. Співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив суду про те, що він погашає заборгованість виходячи зі своїх можливостей. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, при наявних доказах вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. 09 червня 2008 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір №010/1437/82/069781 про надання кредиту (кредитної лінії) у сумі 12000 гривень 00 копійок строком на 24 місяці з 09 червня 2008 року по 09 червня 2010 року, зі сплатою 26,9 процентів річних за користування кредитними коштами (а.с. 4-6). Заборгованість [PERSON] перед позивачем за вказаним кредитним договором станом на 25 червня 2010 року становила 9020 гривень 43 копійки (а.с. 7), а станом на 14 вересня 2010 року внаслідок її часткового погашення [PERSON] становить 7913 гривень 78 копійок (а.с. 52). [PERSON] є поручителем належного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, про що свідчить укладений між [PERSON] та позивачем договір поруки № 26 від 16 червня 2008 року (а.с. 12-13). З [PERSON] вже стягувалася заборгованість за кредитним договором у розмірі 3226 гривень 95 копійок відповідно до судового наказу Семенівського районного суду Чернігівської області, виданого 22 липня 2009 року(а.с. 39). Цей судовий наказ предявлявся позивачем до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області і на підставі нього державним виконавцем 18 вересня 2009 року відкривалося виконавче провадження (а.с. 40), яке було закінчене 09 грудня 2009 року з поверненням стягувачеві виконавчого документа через не виявлення майна боржника та самого боржника у Семенівському районі Чернігівської області (а.с. 41, 70-79). 30 вересня 2010 року позивачем згаданий судовий наказ повторно поданий на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області і на підставі нього державним виконавцем 04 жовтня 2010 року повторно відкрите виконавче провадження (а.с. 66). За вищенаведеним судовим наказом коштів позивач не одержував зовсім і наказ на даний час залишається не виконаним (а.с. 67-79). Виходячи з таких наведених обставин суд убачає за потрібне позов задовольнити частково з таких підстав. Всупереч вимог п. п. 2.3, 5.1 кредитного договору № 010/1437/82/069781 від 09 червня 2008 року та положень ст. ст. 526, 530, 612, 629, 1054 Цивільного кодексу України [PERSON] умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів позивачу порушуються. Відповідно до умов п. п. 2.2, 3.1, 4.1 договору поруки № 26 від 16 червня 2008 року та правил ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення [PERSON] зобовязання, забезпеченого порукою, [PERSON]та [PERSON] відповідають перед позивачем (кредитором) як солідарні боржники. Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, за викладеним, ураховуючи те, що відповідно до вказаного вище судового наказу кошти позивач зовсім не одержував, він має право предявити вимоги про стягнення повністю або частково наявної заборгованості за кредитним договором у розмірі 7913 гривень 78 копійок як до кожного з відповідачів окремо, так і до обох відповідачів разом. Вирішуючи питання до кого саме з відповідачів і яким чином слід предявляти вимоги, позивач повинен був керуватися принципами добросовісності, розумності та справедливості, закріпленими у положеннях п. 6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України. Проте, заявляючи вимоги у розглядуваній цивільній справі про стягнення заборгованості лише з [PERSON] позивач вказані принципи порушив, позаяк припустився несправедливого вимагання сплати заборгованості одним лише поручителем при наявному частково платоспроможному боржнику за кредитним договором (про це свідчить динаміка погашення заборгованості, яка зменшилася, як вказано вище, з 9020 гривень 43 копійки станом на 25 червня 2010 року до 7913 гривень 78 копійок станом на 14 вересня 2010 року). З таких підстав, у контексті встановлених обставин справи,

Outcome: partial