Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, в якому просить визнати, що придбане нею та [PERSON] майно: відеомагнітофон «Soni», автомобільний телевізор, телевізор «ІФОН», телевізор «Soni», набір корпусних меблів «жила кімната», пральна машина автомат «INDESIT», два крісла бежевого кольору, журнальний столик, іонизатор повітря є їхньою спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частку вищезазначеного майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.11.1980 року. За рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 липня 1998 року їх шлюб було розірвано. Після винесення рішення суду вона не зареєструвала розірвання шлюбу з [PERSON] в відділі реєстрації актів цивільного стану, а залишилися проживати в одній квартирі за адресою [ADDRESS], хоча спільного господарства не вели, однією сім'єю не проживали. 09 вересня 2009 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Апеляційний суд Миколаївської області 24 грудня 2009 року розглянувши апеляційну скаргу [PERSON] збільшив суму відшкодування до 6000 гривень. На підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2009 року, 04 лютого 2010 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 6100 гривень. На підставі зазначеного виконавчого документу, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції [PERSON], було відкрито виконавче провадження. 09 березня 2010 року остання склала акт опису й арешту майна, що знаходилися за місцем проживання сторін. Так, як зазначене в акті майно було придбано на їх спільні кошти, воно належить як їй, так відповідачеві на праві спільної сумісної власності, і відповідно до діючого законодавства частки кожного з подружжя вважаються рівними. При примусовому ж виконанні рішення суду опису й арешту підлягають тільки речі, які належать боржникові особисто, а оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, вважає, що арешт на її частку в спільному сумісному майні накладено протиправно. У судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати, що придбане нею та [PERSON] майно: відеомагнітофон «Soni», автомобільний телевізор, т «ІФОН», телевізор «Soni», набір корпусних меблів «жила кімната», пральна машина автомат «INDESIT», два крісла бежевого кольору, журнальний столик, іонизатор повітря, прихожа бежевого кольору є їхньою спільною сумісною власністю, виділити їй у власність телевізор «Soni», вартістю 700 грн., пральну машину автомат «INDESIT», вартістю 1500 грн., два крісла бежевого кольору, на суму 1000 грн., а всього майна на загальну суму 3200 грн.. відповідачу виділити відеомагнітофон «Soni», вартістю 200 грн., автомобільний телевізор, вартістю 200 грн., телевізор «ІФОН», вартістю 200 грн., набір корпусних меблів «жила кімната», вартістю 1700 грн., журнальний столик, вартістю 100 грн., іонизатор повітря, вартістю 200 грн., прихожу бежевою кольору, вартістю 300 грн., а всього на суму 2900 грн. та виключити з акту опису та арешту виділене їй в натурі майно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно він перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, який було розірвано за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 липня 1998 року. Після винесення рішення суду вони не зареєстрували розірвання шлюбу в відділі реєстрації актів цивільного стану, а залишилися проживати в одній квартирі. Підтвердив, що речі, які [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю, дійсно вони купували разом на спільні кошти. Не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на телевізор «Soni», вартістю 700 грн., пральну машину автомат «INDESIT», вартістю 1500 грн., два крісла бежевого кольору, на суму 1000 грн., а всього на загальну суму 3200 грн.. Представник відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, за якою кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Як вбачається з рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 липня 1998 року (а.с. 5), сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до даного рішення було розірвано, але після винесення рішення суду вони не зареєстрували розірвання шлюбу у відповідному відділі реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що сторонами по справі за рахунок спільних власних коштів було придбано майно, а саме: відеомагнітофон «Soni», автомобільний телевізор, телевізор «ІФОН», телевізор «Soni» (а.с. 7), набір корпусних меблів «жила кімната» (а.с. 8), пральна машина автомат «INDESIT» (а.с. 6, 7), два крісла бежевого кольору (а.с. 8), журнальний столик, іонизатор повітря, прихожа бежевого кольору. Як вбачається зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного суду № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 68 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частки подружжя при розподілі майна є рівними. Таким чином, позовні вимоги стосовно визнання, що придбане сторонами по справі майно: відеомагнітофон «Soni», автомобільний телевізор, телевізор «ІФОН», телевізор «Soni», набір корпусних меблів «жила кімната», пральна машина автомат «INDESIT», два крісла бежевого кольору, журнальний столик, іонизатор повітря, прихожа бежевого кольору є їхньою спільною сумісною власністю та виділення [PERSON] у власність телевізор «Soni». вартістю 700 грн., пральну машину автомат «INDESIT», вартістю 1500 грн., два крісла бежевого кольору, на суму 1000 грн., а всього на загальну суму 3200 грн., а [PERSON] виділення відеомагнітофону «Soni», вартістю 200 грн., автомобільного телевізора, вартістю 200 грн., телевізора «ІФОН». вартістю 200 грн., набору корпусних меблів «жила кімната», вартістю 1700 грн., журнального столику, вартістю 100 грн., іонизатора повітря, вартістю 200 грн., прихожої бежевого кольору, вартістю 300 грн., а всього на суму 2900 грн., підлягають задоволенню. Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України, яка регулює порядок здійснення права спільної часткової власності, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до акту опису й арешту майна (а.с. 9), складеного державним виконавцем Потаповою А.Л., на описане майно: телевізор «Soni», вартістю 700 грн., пральну машину автомат «INDESIT», вартістю 1500 грн.. два крісла бежевого кольору, на суму 1000 грн., відеомагнітофон «Soni», вартістю 200 грн., автомобільний телевізор, вартістю 200 грн., телевізор «ІФОН», вартістю 200 грн., набір корпусних меблів «жила кімната», вартістю 1700 грн., журнальний столик, вартістю 100 грн., іонизатор повітря, вартістю 200 грн., прихожу бежевого кольору, вартістю грн., накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. За таких обставин, суд вважає що накладення арешту на вищезазначене майно, позбавляє позивачку права повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, яке належить їй на праві спільної сумісної власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право, зокрема, не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно виключення з акту опису та арешту виділене [PERSON] в натурі майно, підлягають задоволенню.

Outcome: approved