Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вказуючи, що вона являється власником 30/100 частини квартири №30 в житловому будинку №12 «а» по вул. Лазо, в м. Білгород-Дністровському Одеської області, відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні квартирою, тому просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні кухнею літ. «11», туалетом літ. «13» та коридором літ. «12», демонтувати самочинно встановлені в кухні загального користування літ. «11» сантехнічні вузли; демонтувати самочинно встановлену перегородку між коридором літ. «12» та приміщенням літ «15», відновити переобладнаний відповідачем в комору туалет літ. «13»; стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вказуючи, що їй належить 28/100 частин квартири [ADDRESS] «а», в м. Білгород-Дністровському Одеської області, однак відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні, тому просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні коридором літ. «12», туалетом літ. «13», умивальником літ. «15», коридором літ. «1», зобовязати [PERSON] відновити самовільно знесені перегородки коридору літ. «12», туалету літ. «13»; Просить також стягнути спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн., та судові витрати. Позивач [PERSON] у судому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити. Відповідач, адвокат в інтересах [PERSON] у судовому засіданні з первісним позовом не згодні, зустрічну позовну заяву підтримують, просять задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] вирішення питання як первинного, так і зустрічного позову - залишила на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород- Дністровської пересувної механізованої колони №71, у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради з позовом [PERSON] згоден частково, а саме згоден в частині зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] кухнею літ. «11», туалетом літ. «13» та коридором літ. «12». Із зустрічними позовними вимогами [PERSON] згоден в частині зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні коридором літ. «12», туалетом літ. «13», умивальником літ. «15», коридором літ. «1». Крім того, зазначає, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих будівель мають органи державної влади або органи місцевого самоврядування, що закріплено ч. 7 ст. 376 ЦК України тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо демонтування самочинно встановлених в кухні загального користування «1 І» сантехнічних вузлів; демонтування встановленої перегородки між коридором літ. «12» та приміщенням літ «15», відновлення переобладнаного в комору туалет літ. «13» . та в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] щодо відновлення самовільно знесених перегородок коридору літ. «12», туалету літ. «13», просить відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши в якості спеціаліста КП „Білгород - Дністровське БТІ [PERSON], дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири укладеного 10.05.2006 року [PERSON] купила 30/100 частини квартири під № 30, розташованої в м. Білгород- Дністровському, по вул. Лазо. в буд. № 12 «а», що складається в цілому з: 1- коридор, 2,3,5,7,8,9,10 - житлові кімнати, житловою площею 99,1 кв.м., 4- більова, 6- балкон, 11-кухня, 12- коридор, 13- туалет, 15 - кухня, 16-душева, 17,18,19,21 коридори , 20 - санвузол, загальною площею 150,0 кв.м. Згідно технічного паспорту виготовлено станом на 20.05.2010 рік зазначено самочинне будівництво та переобладнання. Відповідно до договору №2681/Б купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2000 року [PERSON] купила 28/100 частин квартири №30 розташованої в м. Білгород-Дністровському, по вул. Лазо, в буд. № 12 «а»,яка мас загальну площу 99,10 кв.м., дві кімнати житловою площею 28,2 кв.м., вказані 28/100 частин квартири складаються із: квартири №30: 8 - житлова, 9- житлова, в загальному користуванні:1 -коридор, 4-більова, 6-балкон,11 -кухня, 12-коридор, 13-туалет. 14-туалет, 15-умивальник, 16-душева. Згідно рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2009 року визнано дійсною угоду - договір купівлі - продажу 28/100 частин квартири [ADDRESS] „а в м. Білгород - Дністровському Одеської області від 15.03.2000 року у Білгород - Дністровському товаристві Одеської товарної біржі та визнано за [PERSON] право власності на 28/100 частин квартири [ADDRESS] „а в м. Білгород - Дністровському Одеської області. Рішення набрало законної сили 06.02.2009 року. Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок від 18.02.1999 року № 121 , житловий будинок по вул. Лазо, №12 „а в м. Білгород - Дністровському дійсно належить Білгород - Дністровській пересувній механізованій колоні №71 на праві державної власності. Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі . зазначений житловий будинок зареєстрований в БТІ на праві державної власності за Білгород - Дністровською пересувною механізованою колоною №71 та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим № 55 від 22.02.1999 року. Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровського бюро технічної інвентаризації» від 18.06.2009 року № 1118. по реєстрових книгах права власності на обєкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, [PERSON] значиться власником 28/100 частини квартири №30 в житловому будинку по вул. Лазо, 12 ,а". в м. Білгород - Дністровському у складі: 8.9 житлові; в загальному користуванні : 1- коридор, 4- більова; 6- балкон, 11 -кухня, 12- коридор, 13-туалет. 14- туалет, 15-умивальник, 16- душева, . [PERSON] значиться власником 30/100 частин квартири у складі: 5,7- житлові, в загальному користвувані: 1-коридолр, 4-більова, 6- балкон, 11 - кухня, 12- коридор,, 13- туалет, 14 - туалет, 15- умивальник, 16- душева. Не приватизовано 12/100 частин квартири у складі: 10- житлова та приміщення загального користування. В квартирі №30 самочинно проведено переобладнання: в коридорі - 1 встановлені перегородки та утворені коридори - 17,19,21; частина кухні - 11 переобладнана в санвузол -11і санвузол - 20; умивальник - 15 переобладнаний в ванну - 22, (переобладнані приміщення знаходяться в загальному користуванні); житлова - 10 переобладнана в кухню (дане приміщення не приватизоване); частина сходової клітки приєднана до квартири №30 зі зносом перегородки. [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] порушує право власності на приміщення , що перебувають у загальному користуванні. [PERSON] зверталася до міліції відносно [PERSON] на неправомірність дій. Дійсно, 02.06.2008 року до Білгород - Дністровського MB ГУМВС України в Одеській області надійшло телефонне повідомлення [PERSON] за фактом неправомірних дій відносно неї з боку її сусідей. Так, постановою старшого лейтенанту міліції [PERSON] у порушенні кримінальної справи відмовлено, оскільки не вбачається склад злочину передбаченого статтями КК України, а вбачаються цивільно - правові відносини. Позивач по первісному позову [PERSON] посилається на те що їй належать і кімнати № 15,20 у спірній квартирі. Дійсно, згідно рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2010 року визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений 26.05.2006 року у простій письмовій формі, згідно якого [PERSON] купила у Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71 кімнати №15,20 площею 10,70 кв.м. у будинку № 12 «а», блок 30/1 по вул. Лазо, у м. Білгород - Дністровському Одеської області та визнано за [PERSON] право власності на кімнати №15.20 площею 10,70 кв.м. у будинку № 12 „а , блок 30/1 по вул.. Лазо, у м. Білгород - Дністровському Одеської області. Рішення набрало законної сили 19.04.2010 року. Однак, відповідно до рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 10.08.2010 року, реєстратором КП „Білгород - Дністровське БТІ розглянуто заяву №4989 від 19.07.2010 р. [PERSON] про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] „а в м. Білгород - Дністровському Одеської області на підставі рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2010 року та ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 14.06.2010 року. Прийнято рішення про відмову в реєстрації, посилаючись на п. 3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрованого в МЮУ за № 7/5 від 07.02.2002 року, зі змінами та доповненнями, у звязку з тим, що в рішенні суду та ухвалі суду не вказана частка майна на яку визнано право власності та невірно вказана адреса нерухомого майна. Крім того, кімнати №15,20 на які визнано право власності є самочинно переобладнанні з кухні, умивальника, туалету, коридору, які знаходилися в загальному користуванні усіх співвласників квартири. Статтею 334 ЦК України визначено момент набуття права власності за договором, зокрема, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача набуває з моменту такої реєстрації. Отже, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що їй належать також кімнати №15,20 у спірній квартирі, оскільки у встановленому законом порядку державна реєстрація не проведена. У судовому засіданні допитана в якості спеціаліста [PERSON] пояснила що при вивчені архівної справи кімнати, за якими у сторін виникло право власності були визначені виходячи із порядку користування приміщеннями, який склався давно попередніми власниками, оскільки кімнати №15,20 на які визнано право власності за [PERSON] є самочинно переобладнанні з кухні, умивальника, туалету, коридору, які знаходилися у загальному користуванні усіх співвласників комунальної квартири, тому відповідно і було відмовлено у реєстрації визначено права власності. Згідно ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної сумісної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник квартири володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ст. 319 ЦК України. Власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку згідно ст. 382 ЦК України та ст. 19 Закону України « Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою підлягають задоволенню в частині зобовязанні [PERSON]ГІ. усунути перешкоди у користуванні кухнею літ. «11», туалетом літ. „13, коридором літ. „12 . Суд також вважає, що зустрічна позовна заява [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою підлягають задоволенню в частині зобовязання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні коридором літ. 12, туалетом літ. 13, умивальником , літ.15, коридором літ. 1 . Згідно ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.І ст.84 витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права, несуть сторони. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] судових витрат та витрат на правову допомогу та зустрічні позовні вимоги [PERSON]ГІ. в частині стягнення судових витрат не підлягають задоволенню. Вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд вважає недоведеними та необгрунтованими. Право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих будівель мають органи державної влади або органи місцевого самоврядування, що закріплено ч. 7 ст. 376 ІДК України, тому позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання [PERSON] демонтувати самочинно встановлені в кухні загального користування літ. „11 сантехнічних вузлів, демонтування самочинно встановленої перегородки між коридором літ. 12 та приміщенням літ. 15, та відновлення переобладнання в комору туалету літ. 13. та позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язати [PERSON] відновити самовільно знесені перегородки коридору літ. «12», туалету літ. «13» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed