Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 16025 грн. 31 коп. (шістнадцять тисяч двадцять пять гривень тридцять одна копійка), середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6297 грн. 06 коп.(шість тисяч двісті девяносто сім гривень шість копійок), стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп. (пять тисяч гривень 00 копійок). Свій позов обґрунтовує тим, що в 02 серпня 1999 року він був прийнятий на роботу до комунального підприємства "Київський завод алюмінієвих будівельних конструкцій" на посаду машиніста холодильних установок. 30 квітня 2010 року був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, але станом на ЗО квітня 2010 року заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати перед позивачем становить 16025 грн. 31 коп.(шістнадцять тисяч двадцять пять гривень тридцять одна копійка), що підтверджується довідкою від 11 серпня 2010 року № РУ 01/336 та на день звернення до суду сума заборгованості не змінилася. Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначає, що середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 6297 грн. 06 коп.(шість тисяч двісті девяносто сім гривень шість копійок). Оскільки відповідач безпідставно не виплатив належну позивачу заробітну плату при звільненні, позивач вважає, що відповідач має сплатити йому за час затримки розрахунку середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку. Внаслідок невиплати належної суми позивачу при звільненні, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні його законних прав на одержання заробітної плати за виконану роботу, що призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому неправомірні дії відповідача призвели до моральних страждань, які є глибокими та довгостроковими, а тому позивач оцінює їх в розмірі 5000 грн. 00 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви. А також пояснив, що моральні страждання також полягали в тому, що він був змушений позичати гроші в своїх знайомих та використовував їх для потреб сімї, що емоційно було для нього дуже тяжко. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 16025 грн. 31 коп. (шістнадцять тисяч двадцять пять гривень тридцять одна копійка). В іншій частині позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що при обчисленні середнього заробітку не береться компенсація за невикористану щорічну відпустку та нарахована заробітна плата за щорічну відпустку, тому відповідно до розрахунку листів позивач за березень - квітень 2010 року та наказу про надання відпустки від 04.03.2010 року за № 307 знаходився у відпустці з 09 березня 2010 року по 18 квітня 2010 рік, розрахунок позивача по нарахуванню середнього заробітку є невірним, тому в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6297 грн. 06 коп. (шість тисяч двісті девяносто сім гривень шість копійок) просить відмовити. Також представник відповідача просить відмовити позивачу в стягненні з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі пять тисяч гривень, обґрунтовуючи це тим, що відповідач теж не залишився осторонь фінансової кризи і зазнав досить великих збитків, оскільки починаючи з жовтня 2008 року різко знизився обєм замовлень в звязку з фінансовою нестабільністю, що склалася під впливом фінансової кризи. В 2009 році підприємство тимчасово призупинило виготовлення алюмінієвого профілю на замовлення. На підставі листа за № 31/17-298/1 Про зупинення подачі природного газу споживачам НАК "Нафтогаз Україна призупинило подачу природного газу підприємству, також в це період частково призупинено подачу електроенергії, що призвело до часткового безробіття та вимушеного простою працівників підприємства, проведення працівників заводу на графіки роботи з неповним робочим часом, заборгованості по виплаті заробітної плати, податках та обовязкових платежах. З лютого 2010 року підприємство відключено за борги за електроенергію та газопостачання. Тому в стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі пять тисяч гривень вважає необхідно відмовити. Суд вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно записів в трудовій книжці [PERSON] встановлено, що 02 серпня 1999 року позивач прийнятий на роботу по переводу з Броварського ЗАБК машиністом холодильних установок наказ від 04 серпня 1999 року. ЗО квітня 2010 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ № 164 від 30 квітня 2010 року. Відповідно до довідки № РУ01/336 від 11 серпня 2010 року виданої КП "Київський завод Алюмінієвих будівельних конструкцій" встановлено, що заборгованість по заробітній платі без відрахувань перед позивачем на ЗО квітня 2010 року становить 16025 грн. 31 коп. (шістнадцять тисяч двадцять пять гривень тридцять одна копійка). Відповідно до наказу (розпорядження) про надання відпустки № 307 від 04 березня 2010 встановлено, що позивач протягом 40 робочих днів з 09 березня 2010 року по 18 квітня 2010 року включно перебував у щорічній відпустці за робочий рік з 02 серпня 2008 року по 24.02.2010 рік включно. Згідно наказу директора заводу від 02.02.2010 року № 10/1 встановлено, що з 01 квітня 2010 року по 30 квітня 2010 року зупинено роботу підрозділів підприємства та надано працівникам підприємства відпустку без збереження заробітної плати. Згідно наказу КП "Київський завод алюмінієвих будівельних конструкцій № 14411 від 31.12.2009 року встановлено, що з 01 березня 2010 року по 31 березня 2010 рік встановлено неповний робочий день тривалістю дві години. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При вирішенні позовів про стягнення на підставі ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку суд повинен враховувати роз'яснення, дані Пленумом Верховного Суду України в пунктах 20, 25 постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13, про те, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за затримку розрахунку та що перебіг тримісячного строку звернення до суду у випадку непроведення з працівником розрахунку в день звільнення починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки. Таким чином враховуючи існуючу заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON], яка визнається представником відповідача та підтверджується наданою довідкою КП "Київський завод алюмінієвих будівельних конструкцій від 11 серпня 2010 року в розмірі 16025 грн. 31 коп.. в цій частині позов підлягає задоволенню. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6297 грн. 06 коп.(шість тисяч двісті девяносто сім гривень шість копійок) та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп. (пять тисяч гривень 00 копійок) слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗгіГІ України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений з роботи ЗО квітня 2010 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, на день звільнення позивач знав про існуючу заборгованість по заробітній платі, що підтвердужється наданими ним же в судовому засіданні розрахунковими листами за вересень, жовтень, грудень 2009 року та січень - квітень 2010 року. Позивач звернувся до суду з позовом 18 серпня 2010 року, а тому вважається таким, що пропустив тримісячний строк звернення до суду встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також відповідно ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач в судовому засіданні не навів суду обставин та не надав переконливих доказів того, що у звязку з невиплатою йому заробітної плати він пережив моральні страждання, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial