Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-24 00:00:00

11.05.2010 року [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до Державного казначейства України та Прокуратури Казанківського району Миколаївської області про стягнення втраченого заробітку, моральної шкоди та поновлення на роботі, просив стягнути за рахунок Державного бюджету на його (позивача) користь втрачений заробіток в розмірі 45235,08 грн. та завдану йому (позивачу) незаконним засудженням та незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральну шкоду в сумі 100000 грн.; поновити його (позивача) на посаді голови Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, мотивуючи тим, що він (позивач) був незаконно засуджений та звільнений з посади голови Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, в результаті чого втратив заробітну плату та інші грошові доходи, а також моральну шкоду, завдану незаконними діями посадових осіб. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на те, що він незаконно засуджений, що встановлено Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області, просив стягнути заробітну плату, яку він не отримав в звязку з його звільненням з роботи по кримінальній справі, яка була закрита за відсутністю складу злочину та моральну шкоду, яка полягала в тому, що він зазнав душевних та психічних страждань, були порушені його нормальні життєві звязки та стосунки з оточуючими людьми, був змушений виправдовуватись перед оточуючими, викликало стрес, був звільнений з посади сільського голови. Представники відповідачів позов не визнали, просили суд відмовити у задоволені позову з тих підстав, що позивач був засуджений по іншій кримінальній справі тобто не повністю був реабілітований, належної заяви про відшкодування йому матеріальної шкоди не подав, а звернувся до суду з позовом, не довів своїх моральних страждань. Крім того обмовив себе під час досудового слідства, постійно змінював свої показання, що призвело до того, що він був виправданий ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області. Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення \~сторін та дослідивши матеріали цивільної справи та кримінальних справ, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 28.07.2006 року, прокурором Казанківського району порушено кримінальну справу за фактом розтрати чужого майна службовими особами Каширівської сільської ради шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. 28.08.2006 року, по цій справі допитаний в якості підозрюваного [PERSON] винним себе визнав повністю та пояснив, що він дійсно протягом 2003-2004 років використовував службовий автомобіль Каширівської сільської ради не лише у службових цілях а й у інших неслужбових цілях, а саме використовував службовий автомобіль у святкові та вихідні дні та під час планових відпусток. Також пояснив, що під час використання службового автомобіля у власних цілях ним було вчинено розтрату бензину на загальну суму 1068 грн., який був придбаний за бюджетні кошти. 05.12.2006 року вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.12.2006 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 27.02.2007 року зазначений вище вирок змінено, а саме зменшено обєм обвинувачення по розтраті чужого майна з 1424 грн.16 коп. до 355 грн. 89 коп. та ухвалено вважати [PERSON] засудженим за ч.2 ст.191 КК України з спричиненням матеріальної шкоди на загальну суму 655 грн.89 коп., залишивши йому до відбуття покарання, призначене судом 1-ї інстанції. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 15.04.2008 року ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 27.02.2007 року щодо [PERSON] скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд у той же суд в іншому складі суду. 24.07.2008 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області вирок Казанківського районного суду від 05.12.2006 року стосовно [PERSON] скасовано , справу направлено прокурору Казанківського району Миколаївської області для проведення додаткового розслідування. 12.05.2009 року вироком Казанківського районного суду Миколаївської області [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 13.08.2009 року зазначений вище вирок скасовано, провадження по даній кримінальній справі закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Крім того, 20.10.2006 року порушено іншу кримінальну справу по фактам заволодіння посадовими особами Каширівської сільської ради за попередньою змовою групою осіб грошовими коштами та складання завідомо неправдивих документів за ознаками складів злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України. По зазначеній справі 13.11.2006 року, [PERSON] притягнено в якості обвинуваченого і предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.04.2007 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 10.07.2007 року зазначений вище вирок залишено без змін. На підставі п.«г» ст.1 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007 року [PERSON] звільнено від основного покарання, призначеного йому вищевказаним вироком суду. На виконання вироку Казанківського районного суду від 05.12.2006 року на підставі повідомлення кримінально-виконавчої інспекції 16 березня 2007 року секретарем Каширівської сільської ради було видано розпорядження про дострокове припинення повноважень сільського голови Каширівської сільської ради [PERSON], якого в цей же день було звільнено. Частиною 2 ст.1176 ЦК України встановлено, що Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду виникає у разі скасування незаконного вироку. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 серпня 2009 року вирок Казанківського районного суду скасовано, а провадження у справі закрито з реабілітуючих підстав. Наявність іншої кримінальної справи по якій притягався до кримінальної відповідальності відповідач, на думку суду не має значення, а впливає тільки на розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що фізична особа, яка в процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом самообмови перешкоджала зясуванню істини у справі і цим сприяла незаконному засудженню не має права на відшкодування шкоди. Зауваження відповідачів про те, що [PERSON] сам себе обмовив, а тому він, відповідно до положень ч.4 ст.1176 ЦК України не має право на відшкодування шкоди, на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статей 73, 74 КПК України показання підозрюваного та обвинуваченого підлягають перевірці, а визнання обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів. Як вбачається з Ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в основу обвинувачення було покладено докази, які не підтверджують вини [PERSON]. Матеріалів кримінальної справи не підтверджують вказаною представниками відповідачів обставини, що [PERSON] шляхом самообмови перешкоджав зясуванню істини у справі. Згідно зі ст. 13 [PERSON] України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства, тому в частині стягнення моральної шкоди належним процесуальним документом буде рішення, відповідно до вимог ч.3 ст.208 ЦПК України. \~Враховуючи вищевикладене, відповідно до статей 2, 3, 4, 12, частин 1, 2, 3 статті 13 [PERSON] України від 01.12.1994 року „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, частини 4 статті 29 [PERSON] України „Про державний бюджет України на 2010 рік, суд дійшов висновку, що \~внаслідок незаконного притягнення [PERSON] як підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, незаконного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного звільнення його з посади селищного голови \~та інших процесуальних дій, що обмежили права позивача та завдали йому моральної втрати, призвели до порушення її нормальних \~життєвих звязків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто незаконними притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності йому заподіяна моральна шкода. \~ При визначені розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу вищевказаними незаконним діями, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами та доповненнями), враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Крім того судом враховується також та обставина, що протягом часу, коли [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності по справі, в якій він був виправданий, він був засуджений по іншій кримінальній справі та повністю відбув покарання, моральна шкода підлягає стягненню на його користь в мінімальному розмірі встановленому [PERSON]. Відповідно до положень ст.13 [PERSON] наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимоги розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України. Мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду заяви становив 888 гривень. Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача дорівнює 888 грн. (мінімальний розмір заробітної плати) х 35,5 (кількість місяців, протягом яких [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності) = 31524 гривні. У задоволенні позову до Прокуратури Миколаївської області слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. У відповідності до частини 2 \~статті 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат.

Outcome: partial