Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про виплату одноразової допомоги . У позовній заяві вказав, що він є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС .Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Позивачу була виплачена компенсація в розмірі 284,00грн. з розміром якої не погоджується. Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про перерахунок компенсації по інвалідності, на що отримав відмову. Прохає: - зобовязати відповідачів виплатити позивачу на підставі ст. 48 ч. 1 п. 2 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразову компенсацію в розмірі 20416грн. В судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву з проханням справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду листа, в якому прохають справу розглянути без його участі, позов не визнають в повному обсязі. Представник відповідача - Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання не зявився, надав суду листа, в якому прохають справу розглянути без його участі, позов не визнає в повному обсязі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Позивачу була виплачена компенсація в розмірі 284,00грн. з розміром якої не погоджується. Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про перерахунок компенсації по інвалідності, на що отримав відмову. Суд вважає, що відмова управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської щодо здійснення позивачеві призначення та перерахунку компенсації по інвалідностії, виходячи з розміру, встановленого законами, а не Постановами Кабінету Міністрів України є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. зі змінами і доповненнями, передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, але позивачу була виплачена компенсація в розмірі 284,00грн Розмір мінімальної заробітної плати на день встановлення позивачу інвалідності становив 460грн. (з 01.10.2007р.) Таким чином, позивачу у 2007р. повинні були виплатити одноразову грошову компенсацію за другу групу інвалідності 460грн. х 45 284,00грн. = 20416,00грн. У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" . Згідно Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії вбачається, що виключно законами України визначається розмір мінімальної заробітної плати. Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС. Крім цього, Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру компенсації по інвалідності учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС застосуванню підлягає ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови КМ України, які звужують обсяг встановлених законом прав і на які посилається відповідач в своїх листах позивачу. Також при розгляді даної справи суд взяв до уваги принцип верховенства права передбачений ст. 8 Конституції України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачів слід зобовязати здійснити призначення, перерахунок компенсації по інвалідності позивачу відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Судом вказаний орієнтовний розрахунок суми недоплаченої одноразової компенсації, але здійснення розрахунку є прямим обовязком управління праці та соціального захисту населення тому суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження, а отже позовні вимоги позивача щодо зобов'язання управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню. Відповідачі в своїх запереченнях вказують, що одноразова компенсація позивачу була виплачена 3.01.2008 року коли норми ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були призупинені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», тобто зупинення дії норм ст.48 не були визнанні неконституційними. Суд заперечення відповідачів не може взяти до уваги, так як інвалідність позивачу була встановлена 27.11.2007 року, з заявою про виплату одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю він звернувся в 2007 році і виплата повинна була йому бути проведена в грудні 2007 року, а не в перший робочий день нового 2008 року. Позивач при подачі позову як і відповідач звільнені від оплати судового збору, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На стягненні витрат ІТЗ позивач не наполягає.

Outcome: partial