Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-14 00:00:00

[PERSON] предявив до суду цивільний позов до Татарбунар-рської міської ради Одеської області про визнання незаконними дій виконавчого комітету міської ради у звязку з відмовою в приватизації житлового приміщення, посилаючись на наступні обставини. У квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали його матір [PERSON] із своїм чоловіком [PERSON], який помер у вересні 2006 року. На прохання матері він з неповнолітньою донькою переїхав проживати у м.Татарбунари, де з 22 листопада 2006 року зареєстрований та проживає разом з донькою та матірю на зазначеній житловій площі. У травні 2007 року він звернувся до виконкому міської ради з заявою про передачу йому згаданої квартири у власність, оскільки не має власного житла та у відповідності з законом має право на приватизацію зазначеного житла. Проте рішенням виконкому йому відмовлено в приватизації згаданої квартири з мотивацією, що він постійно не проживає у зазначеній квартирі. Вважаючи дії виконкому незаконними, звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача і зацікавлена особа підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача не визнали позовних вимог, пояснивши, що позивач постійно не проживає у спірній квартирі, тому він не має права приватизувати її. У судовому засіданні представники міської ради заявили, що спірна квартира не перебуває у комунальній власності міської ради і ра-да не має до неї ніякого відношення, тому рішенням міської ради від 26 лютого 2010 року скасовано своє рішення від 27 вересня 2007 року № 249 «Про надання дозволу на проживання в [INFO] на умовах договору найму». У звязку з чим за клопотанням представника позивача, проти якого не заперечували представники міської ради, для участі у роз-гляді справи було залучено Татарбунарську районну раду. Представник районної ради не визнав позовні вимоги, пояснивши, що спірну квартиру разом з неврологічним відділенням і частиною ЛОР відділення, де знаходиться спірна квартира, передано до комунальної власності міської ради. Представник позивача у звязку з викладеним змінив позовні вимоги, які підтримала зацікавлена особа, просив тільки визнати право власності на спірну квартиру. Заслухавши пояснення та доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог. З копії паспорту ( а.с.12 ) вбачається, що за адресою на [ADDRESS] ( на спірній житловій площі ) зареє-стрований [PERSON] 22 листопада 2006 року. Згідно копії договору найму житла від 27 вересня 2007 року ( а. с.11 ) між управлінням комунальної власності Татарбунарської міської ради і [PERSON] укладено договір про передачу у користування позивачу спірного житла. Копією свідоцтва про народження ( а.с.8 ) підтверджується наявність на утриманні позивача неповнолітньої дочки [PERSON]. Рішенням виконкому Татарбунарської міської ради № 60 від 30 квітня 2009 року позивачу відмовлено у передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] загальною площею 104 кв.м., що видно із копії рішення ( а.с.7 ). Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їхній сусід позивач у справі постійно проживає у спірній квартирі, але у звязку з характером роботи змушений відлучатися з місця проживання. Згідно довідки ( а.с.9 ), позивача прийнято на роботу в авіакомпанію «Южные авиалинии» на посаду командира, де він і працює у теперішній час. Таким чином, судом встановлено, що позивач разом із своєю дочкою проживає у спірній житловій площі. Згідно з п.4 ст.5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду право на приватизацію кварти ( будинків ) державного житлового фонду з використання житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах ( будинках ), або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. На думку суду позивач має право на приватизацію спірної квартири. У відповідності до рішень Татарбунарської районної ради і Татарбунарської міської ради відповідно від 28 липня 1999 року та 28 ли-стопада 2000 року ( а.с.76,77 ), райрада передала, а міська рада прийняла до комунальної власності приміщення колишнього неврологічного відділення і частину ЛОР відділення Татарбунарської ЦРЛ. Як вбачається із копії акту прийняття передачі основних засобів від 18 серпня 1999 року ( а.с.109 ), з балансу Татарбунарської ЦРЛ на баланс Татарбунарської міської ради передано будівлю колишнього відділення неврології. Судом встановлено, що спірна квартира знаходиться у зазначеній будівлі. Таким чином, судом з достовірністю встановлено належність спірного житла до комунальної власності Татарбунарської міської ради, яка є належним відповідачем у даній справі. Тоді як Татарбунарська районна рада не має відношення до спірного нерухомого майна. У відповідності до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир ( будинків ) з розрахунку санітарної но-рми 21 кв.м загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 кв.м на сімю. Отже, позивачу з його дочкою необхідна житлова площа з урахуванням санітарних норм та додатково на сімю у розмірі 52 кв.м ( / 21 кв.м х 2 / + 10 кв.м. ). Копіями договору найму житла та довідкою про вартість спірного житла ( а.с.1113 ) підтверджується, що у користуванні позивача та його дочки перебуває площа у розмірі 104,9 кв.м, її вартість складає 85887 грн. Таким чином, надлишок житлової площі позивача складає 52,9 кв.м, вартість його 42575 грн.06 коп. Він підлягає сплаті позивачем. Відповідно до ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місцем проживання грома-дянина є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, тоді як проживання особи на адміністративно-територіальній одиниці строком менше шести місяців є її місце перебування. Стороною позивача надано докази про те, що позивач постійно проживає у спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved