Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-27 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулась з позовною заявою до відповідача мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14.05.1994 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 03.09.2009 року шлюб між ними розірвано. 14.02.2008 року, тобто під час шлюбу, вони придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я [PERSON] Вказує, що з лютого 2008 року вони з сином проживали у спірній квартирі, проте в січні 2010 року відповідач вигнав її з квартири та забрав ключ. З приводу неправомірних дій відповідача вона неодноразово зверталась з заявами до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області та Голови правління ОСББ «Чабанець», проте до теперішнього часу відповідач чинить їй перешкоди у вселенні в квартиру. Уточнювала позовні вимоги. На підставі викладеного з урахуванням уточнень до позовної заяви, просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], вселити її у вказану квартиру та зобов»язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до мирової угоди та ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.03.2010 року квартира [ADDRESS] виставлена на продаж. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 14.05.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.09.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено в судовому засіданні, сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі та проживаючи однією сім"єю, на спільні кошти придбали у власність квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений 14.02.2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, був оформлений на ім'я [PERSON] Згідно довідки ф.З ОСББ «Чабанець» № 126 від 02.07.2010 року в спірній квартирі зареєстрована позивачка по справі та їх неповнолітній син [PERSON], та проживає без реєстрації відповідач, як власник особового рахунку. Суд вважає, що вказане майно на підставі ст.60 СК України є спільною сумісною власністю сторін, а тому має бути поділене між ними порівну. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що відповідно до ухвали Києво- Святошинського районного суду Київської області від 18.03.2010 року квартира [ADDRESS] виставлена на продаж, оскільки як вбачається з даної ухвали термін продажу квартири становить три календарних місяці з дати визнання даної мирової угоди, тобто до 18.06.2010 року. Згідно п.6 Мирової угоди сторони стверджують, що після виконання умов цієї мирової угоди, вони не матимуть один до одного жодних майнових і не майнових претензій по всіх обставинах вищезазначеної справи. Станом на сьогоднішній день квартира не продана, отже умови мирової угоди не виконані. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на ? частину спірної квартири. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством. Як пояснила позивачка, в січні 2010 року відповідач вигнав її з квартири, не дає ключі від вхідних дверей, не впускає в квартиру. З приводу перешкоджання відповідачем у користуванні квартирою позивачка неодноразово зверталась до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області (заяви від 02.01.2010 року № 5/34 та від 15.01.2010 року № 44/402) та Голови правління ОСББ «Чабанець» (заява від 01.07.2010 року). Ст. 47 Конституції України закріплює право кожного на житло. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В зв»язку з тим, що свої права співвласника квартири [ADDRESS] позивачка не може реалізувати, оскільки відповідач перешкоджає їй проживати у вказаній квартирі, суд вважає необхідним зобов»язати відповідача не чинити позивачці перешкод у користуванні квартирою та вселити її у спірну квартиру.

Outcome: approved