Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-30 00:00:00

Відповідач [PERSON] позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянина України [PERSON] [INFO]; копія паспорту громадянки України [PERSON] [INFO]; копія паспорту громадянина України [PERSON] [INFO]; копія рішення Ренійського району суду Одеської області від 25.10.2007 р. про визнання права власності на нерухоме майно та на грошові внески за [PERSON]; копія витягу БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно на імя [PERSON]; копія довідки БТІ Ренійського району про вартість домоволодіння; копія технічного паспорту на житловий будинок № 116 по вул. Леніна в с. Лиманському Ренійського району Одеській області, власником якого є [PERSON] ціле; договір купівлі-продажу від 09.09.2009 р.; довідка Лиманської сільської ради Ренійського району від 17.11.2006 р. про право приватної власності на будинок, у звязку із оформленням спадщини; копія рішення Лиманської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області від 21.12.1993 р. про передачу безоплатно в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку; заява [PERSON] від 09.09.2009 р. про отримання грошей за будинок від [PERSON] та [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON] зазначивши, що 09.09.2009 р. між ними та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач продав, а вони купили житловий будинок № 116 по вул. Леніна в с. Лиманському Ренійського району, який складається з: літ. «А» - житлового будинку житловою площею 31,90 кв.м.; загальною площею 61,10 кв.м. глін., літ. «Б» - літньої кухні, глін; літ. «В» - сараю, глін.; літ. «Г» - вбиральні, глін.; 1-3 огорожі, 4 споруди, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,15 га - за 5 000 грн. 09.09.2009 р. позивачі передали відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується заявою та договором купівлі-продажу від 09.09.2009 р., в якому зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а відповідач передав позивачам документи на житловий будинок. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги укласти договір у письмовому порядку та засвідчити його нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачі почали проживати у придбаному житловому будинку, організували догляд за придбаною нерухомістю, сплачують всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачі неодноразово зверталися до колишнього власника, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачів не реагує, а на зустрічі жодного разу не приходив, мотивуючи нестачею часу. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачам було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконали поточний ремонт, організували догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачів знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, позивачам об'єкт нерухомості, яким вони на теперішній час користуються, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не можуть ним розпорядитися, переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі продажу від 09.09.2009 р. та заявою [PERSON] від 09.09.2009 р., крім того, обставини продажу, передачі грошей сам відповідач не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивачів з цього приводу відповідачем не сприймаються. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачів, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок за позивачами.

Outcome: approved