Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 23.11.2009 р. уклала попередній договір з [PERSON] [PERSON], [PERSON] про продаж їм за 225000 доларів США житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,03 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. При цьому вартість земельної ділянки була визначена 40000 доларів США, а житлового будинку 185000 доларів США. 14.08.2009 р. між нею та відповідачами був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, пунктом 15 якого було передбачено зобов'язання відповідачів після отримання нею державного акта на право власності на земельну ділянку укласти договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки на умовах, визначених попереднім договором від 14.08.2009 р., тобто за 40000 доларів США 23.11.2009 р. вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, повідомила про це відповідачів, але відповідачі ухилились від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. З наведених підстав позивачка просила розірвати укладені між нею та [PERSON] [PERSON], [PERSON] 24.03.2009 р. попередній договір, 14.08.2009 р. договір купівлі-продажу житлового будинку, виселити відповідачів з житлового будинку, стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали, посилаючись, що він не обґрунтований. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляну справи, повторно в судове засідання не явилась, атому справа розглянута судом без її участі. В зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] посилаючись, що з набуттям ними права власності на житловий будинок, до них перейшло і право власності на земельну ділянку, що державний акт на право власності позивачки на земельну ділянку було видано незаконно, просили: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку; визнати недійсним попередній договір від 14.09.2009 р. між ними та позивачкою а також договір купівлі-продажу від 14.08.2009 р. між ними та [PERSON] в частині прийняття ними обов'язку укласти з позивачкою договір купівлі-продажу земельної ділянки: стягнути з позивачки на їх користь судові витрати. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] і [PERSON] зустрічний позов підтримали. [PERSON] зустрічний позов не визнала, посилаючись, що він безпідставний. Представник, залученого судом в якості відповідача державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії, представник третьої особи - Таїровської селищної ради і третя особа [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не явились, а тому справа розглянута судом без їх участі. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є такс порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 14.08.2009р. [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON] з другої сторони уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким відповідачі купили у позивачки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 15 зазначеного вище договору було передбачено, що сторони зобов'язуються укласти та підписати договір-купівлі продажу земельної ділянки площею 300 кв.м, на якій розташований зазначений вище житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, та щодо якої існує рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району від 29 січня 2008 року за №703-У про передачу зазначеної земельної ділянки у власність [PERSON], за ціну та на умовах, викладених у попередньому договорі, посвідченому 14.08.2009 р. приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Вінницьким Б.В. (а.с. 20-22) Попереднім договором від 14.08.2009 р. між сторонами було передбачено, що відповідачі зобов'язуються купити у позивачки за 40000 доларів США нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 300 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], щодо якої існує рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району від 29 січня 2008 року за №703-У про передачу зазначеної земельної ділянки у власність [PERSON] у місячний термін після отримання позивачкою державного акта на право власності на цю земельну ділянку, але не пізніше 01 березня 2010 року. (а.с. 24-25) 23.11.2009р. позивачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, належним чином повідомила відповідачів про це, але відповідачі ухилилися від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись, що державний акт на право власності на земельну ділянку позивачці було видано незаконно, (а.с. 9.12-16) Таким чином відповідачі істотно порушили умови договору купівлі-продажу від 14.08.2009 р.. внаслідок чого позивачка була позбавлена можливості отримати від відповідачів вартість земельної ділянки у розмірі 40000 доларів США, а тому суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору купівлі-продажу, виселення відповідачів із житлового будинку є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що у житловому будинку проживають [PERSON] [PERSON] їх двоє неповнолітніх дітей і саме вони підлягають виселенню з житлового будинку. Згідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди За невиконання договірних зобов'язань законом не передбачено відшкодування моральної шкоди. Не було передбачено відшкодування моральної шкоди і договором купівлі-продажу між сторонами від 14.08.2009 р. у випадку невиконання його умов, а тому позовні вимоги [PERSON] в частіші стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У зв'язку з тим, що сторони не виконали умов, укладених між ними 24.03.2009 р. і 14.08.2009 р. попередніх договорів щодо купівлі-продажу земельної ділянки, зобов'язання їх відповідно до наведених вище положень ч. З ст. 635 ЦК України припинились, а тому на думку суду відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині розірвання попереднього договору від 24.03.2009 р., а також для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] і [PERSON] в частині визнання недійсним попереднього договору, укладеного між ними та позивачкою 14.08.2009 р. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою. п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною першою ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Із змісту попередніх договорів, договору купівлі-продажу, розписки відповідачів слідує, що відповідачам було відомо про наявність рішення Таїровської селищної ради від 29.01.2008 р №703-У про передачу у власність позивачки земельної ділянки площею 0.03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована [ADDRESS], і що позивачка станом на 14.08.2009 р. не встигла отримати державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Відповідачі погодились укласти договір купівлі-земельної ділянки з відповідачкою після отримання нею державного акта на право власності на цю ділянку. Така угода сторін не суперечить наведеним вище положенням законів, а також положенням ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України. Позивачка правомірно отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, (а с. 20-22.24-28.45-46) На підставі наведеного суд вважає, що зустрічний позов про визнання недійсним державного акта на право власності позивачки на земельну ділянку, а також про визнання недійсним п. 15 договору купівлі-продажу від 14.08.2009 р. безпідставний і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial