Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання правочину доручення удаваним та визнання права власності на транспортний засіб. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він 12 лютого 2008 року купив у [PERSON] належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АОС № 004377, виданого РЕП Мукачівського МРВ від 14.12.2006 року автомобіль марки ВАЗ модель 21093, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6D21093040005113, колір синій, тип ТЗ легковий комбі В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕП Мукачівського МРВ ДАІ УМВС України в Закарпатській області 14.12.2006 року за 6\~700 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12.02.2008 року становило 33\~835,00 грн. Однак договір купівлі-продажу автомобіля вони не оформляли в звязку з тим, що на той час не мали можливості сплатити державне мито. Натомість відповідач [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 14 грудня 2006 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 6116, надав йому довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем від 12.02.2008 року, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного округу [PERSON] Дана довіреність була видана безстроково і вже більше двох з половиною років він володіє автомобілем. Позивач вважає, що в даному випадку зазначена довіреність є удаваним правочином, оскільки в дійсності між ними було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. По даному договору продавець отримав за автомобіль кошти, а він як покупець сплатив кошти за автомобіль та отримав його. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АОС № 004377, виданого РЕП Мукачівського МРВ від 14.12.2006 року, автомобіль марки ВАЗ модель 21093, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6D21093040005113, колір синій, тип ТЗ легковий комбі В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕП Мукачівського МРВ ДАІ УМВС України в Закарпатській області 14.12.2006 року, належить [PERSON]. 12 лютого 2008 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 14 грудня 2006 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 6116, надав позивачу [PERSON] довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного округу [PERSON] Дана довіреність була видана безстроково. Як зазначає позивач, за вищевказаний автомобіль ним було сплачено кошти в сумі 6\~700 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12.02.2008 року становило 33\~835,00 грн. Таким чином з показів представника позивача та матеріалів справи вбачається, що фактично між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено угоду договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ модель 21093, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6D21093040005113, колір синій, тип ТЗ легковий комбі В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕП Мукачівського МРВ ДАІ УМВС України в Закарпатській області 14.12.2006 року, за якою [PERSON] продала а [PERSON] купив даний автомобіль за 6\~700 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12.02.2008 року становило 33\~835,00 грн.. Однак даний договір купівлі продажу не було укладено у встановленому законом порядку, а замість нього тільки оформлено вищевказану довіреність. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили. Згідно з п.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недотримання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. В даному випадку сторонами не було укладено договору купівлі продажу автомобіля в письмовій формі, однак одна сторона передала іншій автомобіль і отримала за нього гроші, а інша сторона прийняла автомобіль і відповідні гроші за нього сплатила. В звязку з цим між ними було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля, сторонами вчинено відповідні дії, а тому такий договір слід визнати дійсним. Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. Із врахуванням викладеного,

Outcome: approved