Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-18 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі Чернівецької області на неправомірні дії Пенсійного фонду щодо нарахування державної соціальної допомоги дітям війни за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка, зазначила, що вона є пенсіонером за віком, має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Зазначає, що 2009 році така допомога їй виплачувалася в розмірі 10 %. Вказує, що вимоги Закону відповідачем не виконані, а її звернення про збільшення пенсії залишено без задоволення, вважає такі дії неправомірними і такими, що грубо порушують її права. Просить суд зобовязати відповідача нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу та забезпечити її виплату за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009року, стягнувши з відповідача понесені судові витрати на її користь. Позивачка у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не поступало. На адресу суду надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач посилається на те, що порядок надання пільг законодавчо не було врегульовано стосовно фінансування виплати підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком дітям війни. Відповідно до вказаного закону підвищення до пенсії дітям війни виплачується за рахунок коштів державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного Фонду України. Вимоги позивача щодо підвищення пенсії вважає не законними, просив суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004р. № 2195-ІУ, набрав чинності 01.01.2006 р.). Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинено. Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Отже, відповідач з 01.01.2009 року мав діяти у відповідності з приписами норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни» у редакції від 18.11.2004року, чинній у 2009 році, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Тобто за 2009 рік виплаті позивачу підлягають суми доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням виплачених сум. Посилання відповідача на те, що з 22.05.2008 року постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року визначені інші розміри надбавки до пенсії особам, які мають статус «Дитина війни», суд не може прийняти до уваги, оскільки усі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України та Законам України, а в разі їх невідповідності Законам чи Конституції мають застосовуватися відповідні положення, закріплені в Законі. Принцип верховенства права передбачає, що усі підзаконні нормативно правові акти мають відповідати за своїм змістом Конституції України та Законом України. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч.9 ст.8 ЦГЖ України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків. Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про 2 загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Отже, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі за місцем проживання позивача. Крім того, суд зважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії. Ст. 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. За змістом ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на. забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання ЗО % доплати до пенсії. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу ЗО % доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд зважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин. Відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у визначенні ст. 1 Першого з протоколу до Конвенції охоплює як власне майно, так і майнові права - належні до виплати кошти, відповідно до національного законодавства. З огляду на встановлені факти та положення законів суд вважає, що права позивача порушені, дії відповідача по невиконанню приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в 2009 році є незаконними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і необхідно зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кіцманському районі здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з врахуванням проведених виплат. Оскільки даний спір вирішено, як спір немайнового характеру, та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн., і компенсувати позивачу за рахунок держави судовий збір в розмірі 08 гривень 50 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved