Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-20 00:00:00

25 вересня 2009 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 700 грн., а відповідачка, прийнявши ці гроші, зобовязалася повернути таку ж саме суму до 01 квітня 2010 року, про що власноручно написала розписку. Крім того, 27 вересня 2009 року між сторонами був укладений ще один договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 520 грн., а відповідачка, прийнявши ці гроші, зобовязалася повернути таку ж саме суму до 01 липня 2010 року, про що також власноручно написала розписку. Посилаючись на вищезазначені обставини, а також на те, що відповідачка у встановлений договорами строк добровільно не виконала свої зобовязання та не сплатила суму боргу за договорами позики, позивач в поданій заяві просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договорами позики у розмірі 5 220 грн., а також понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на його необгрунтованість. Суд, заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.З та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. При цьому відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Також, згідно з ч.І ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із пояснень позивача та наданих ним письмових доказів судом було встановлено, що дійсно 25 та 27 вересня 2009 року між сторонами були укладені два договори позики, за умовами яких позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2700 грн. та 2 520 грн. відповідно, а відповідачка, прийнявши ці гроші, зобовязалася повернути зазначені суми відповідно до 01 квітня 2010 року та 01 липня 2010 року, про що відповідачкою в присутності свідка [PERSON] власноручно була написана розписка (а.с.5-6). При цьому, договорами позики не була передбачена сплата відповідачкою щомісячних процентів від суми позики (безпроцентна позика). Вищезазначені обставини підтвердила й свідок [PERSON], яка пояснила, що вона працює бухгалтером в крамниці «Люкс». При цьому відповідачка по справі є її подругою (що не заперечувала й сама відповідачка), яка у вересні 2009 року звернулася до неї з проханням знайти їй кошти для задоволення власних потреб, після чого вона привела відповідачку до крамниці «Люкс», де у її присутності відповідачка двічі зайняла у позивача грошові кошти, розмір яких вона не памятає у звязку із давністю, про що відповідачка у її присутності власноручно двічі писала відповідні розписки. Разом з тим відповідачка заперечувала проти факту укладення будь-яких договорів позики та стверджувала, що фактично вона перебувала у трудових відносинах з позивачем, працюючи в період з 2008 року по вересень 2009 року на посаді продавця в крамниці «Люкс», який належить позивачу на праві приватної власності. Також відповідачка стверджувала, що розписки дійсно були написані нею власноручно, але не у звязку з отриманням від позивача грошових коштів у якості позики, а у звязку з недостачею товарів, яка були виявлена під час проведеної в крамниці ревізії, після чого вона була змушена звільнитися з цієї роботи. При цьому, свідки [PERSON] 1.5.. [PERSON] та [PERSON], які є знайомими і подругами відповідачки, підтвердили факт перебування відповідачки * у трудових відносинах з позивачем та її роботи на посаді продавця крамниці «Люкс». Але суд не приймає до уваги такі ствердження відповідачки та пояснення свідків, так і^ як відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому відповідачка під час розгляду справи не надала до суду відповідних доказів щодо її перебування з позивачем у трудових правовідносинах, якими на думку суду є або укладений трудовий договір, або відповідний запис в трудовій книжці тощо. А тому суд вважає, що такі ствердження були надані відповідачкою навмисно з метою ухилення від цивільно-правової відповідальності за невиконання перед позивачем узятих на себе зобовязань за договорами позики. При таких встановлених по справі обставинах, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позов таким чином суд враховує, шо позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у вигляді держмита у розмірі 52 грн.20 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120 гри. п» підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1-2), у звязку з чим та відповідно до вшмя ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати на загальну суму 172 грн.20 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 1046-1049 ЦК України, кер\\ ст.ст. 10,59,60,88,212-215,292-294 ЦПК України, суд -

Outcome: approved