Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-09 00:00:00

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов позов [PERSON] до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області про визнання неправомірними дій щодо призначення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов»язання до надання належних даних про розмір заробітку, врахування частини трудового стажу і перерахунку та виплати грошового утримання в належному розмір, в якій позивачс просить суд винести рішення, яким зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області на підставі знову наданої офіційної довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та наявного розрахунку стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, провести перерахунок призначеного [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням розміру виплачених премій та всього періоду строкової військової служби і половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області виплачувати [PERSON] щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітку, та зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області виплатити [PERSON] заборгованість у розмірі недоплаченої різниці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за весь період недоплат з 3 листопада 2009 року і по день фактичного перерахунку та виплати, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі. В судове засідання позивача [PERSON] не з»явився, про те на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява, в якій позивач просить суд слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області в судове засідання не з»явився, про те на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява, в якій просять суд слухати справі у відсутності представника. Представник відповідача, - Управління пенсійног7о фонду України в Обухівському районі в судове засідання не з»явився, про те на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява, в якій відповідач просить суд слухати справу у відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. У встановленому законом порядку позивач був безстроково обраний та останнім часом працював на посаді судді Обухівського районного суду Київської області. Згідно постанови Верховної Ради України №1635-УІ від 08.10.2009 р. про звільнення суддів та виданих на її підставі наказів голови Обухівського районного суду Київської області №26-к від 02.11.2009 р. і начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області №132/к від 03.11.2009 р.,в порядку п.9 ч.5 ст.126 Конституції України,п.9 ч. І ст.15 і ч. І ст.43 Закону України «Про статус суддів» позивач звільнився з роботи у зв»язку з виходом у відставку. Відповідно до абз.1 ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» судді, який вийшов у відставку, при наявності у нього відповідних віку і стажу роботи, виплачується пенсія на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу», а судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20-ти років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання. Оскільки в силу віку права такого вибору у позивача ще не виникло/то в порядку, встановленому чинною постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 р. «Про затвердження порядку призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судцям у відставці органами Пенсійного фонду України»,зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за №200/14891,15.12.2009 р. позивачеві призначене і за період з 03.11.2009 р. виплачується у певних розмірах щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Вказане грошове утримання позивачеві призначене, перераховане та виплачується у меншому розмірі, ніж передбачено законом. У відповідності з абз.1 ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі, починаючи з 80-ти відсотків заробітної плати працюючого судді, а за кожен повний рік понад 20 років відповідного стажу судді розмір такого утримання збільшується на два відсотки заробітку в максимальних межах до 90 відсотків заробітку. Таким чином, вихідними критеріями для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановленими законом є розмір заробітної плати і тривалість трудового стажу судді. Згідно ч.І ст.44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів, крім інших виплат (посадового окладу, доплат за кваліфікаційні класи і надбавок за вислугу років та інших надбавок),складається також і з премій, а відповідно до ст.1 Указу Президента України №584/95 від 10.07.1995 р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, який за умови наявності стажу на посаді судді не менше 10-ти років, дає право на відставку та на одержання щомісячного довічного грошового утримання, поряд з іншим, відносним до позивача, стажем трудової діяльності, прямо визначеним абз.2 ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (робота на прокурорських посадах та на посадах судді),також зараховуються і весь період проходження строкової військової служби та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. При цьому, після визнання Указом Президента України №46/2006 від 21.01.2006 р. такими, що втратили чинність, деяких інших норм першого з вищеназваних Указів, його стаття 1 була на момент призначення позивачеві грошового утримання і залишилась чинною та діє. Всупереч наведеним положенням чинного законодавства щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачеві неправомірно обчислене без врахування розміру виплачених премій та всього періоду проходження строкової військової служби і половини терміну навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Зокрема, одним відповідачем (Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області), яким вносилось за належністю подання про встановлення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і в додану до подання офіційну довідку про його заробітну плату для обчислення йому такого утримання включались лише його посадовий оклад (2656 грн.),доплата за кваліфікаційний (другий) клас (350 грн.) та надбавка за вислугу років у розмірі 30% від заробітку (901.8 грн.),що в сумі склало 3907.8 грн., не було вказано премій, одні з яких регулярно, інші - періодично, виплачувались позивачеві у певних розмірах впродовж усього часу до і на момент його відставки, що вбачається за відповідними офіційними даними того ж відповідача. Іншим відповідачем (управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області),яким при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці включено тільки його роботу на прокурорських і суддівських посадах та початково - і період його строкової військової служби, у свою чергу, спочатку не була зарахована до стажу трудової діяльності позивача половина строку його навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а після подальшого перерахунку, проведеного 09.03.2010 р., тобто вже після призначення і початку виплати грошового утримання, було виключено також і весь період проходження позивачем строкової військової служби, дані про що безпосередньо вказані у доданому до вищезгаданого подання розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Наслідком таких неправомірних дій обох відповідачів, що полягають у безпідставності повного невключення розміру виплачуваних премій та неврахування половини терміну навчання у профільному вузі і виключення періоду строкової військової служби, які за чинним законодавством є невід»ємними складовими частинами відповідно заробітної плати і трудового стажу судді та в сукупності з іншими вищезазначеними їх складовими,дають право на відставку і на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у певному розмірі ,стало штучне зменшення належного позивачеві розміру такого грошового утримання у порівнянні із законом. Так, в разі правомірного включенння премій наявна базова величина розрахунку за яку незаконно, т.т. без їх врахування взято 3907.8 грн., має відповідно зрости до дійсного розміру загального заробітку позивача, належного за законом для правильного обчислення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а за умови правомірного врахування всього періоду проходження строкової військової служби позивача і половини строку його навчання у вузі повинна відповідно збільшитись і тривалість дійсного трудового стажу позивача, за наявності якого його грошове утримання становитиме не 86 чи 82 відсотки, як те незаконно, т.т. без зарахування частини такого стажу спочатку було розрахованою потім у бік зменшення перерахованою максимально допустимі законом 90% від заробітної плати (25.8 років всього дійсного стажу, який дає право на відставку та на щомісячне довічне грошове утримання,починаючи з 80% від заробітку - 20 років мінімально необхідного стажу (з яких у суді понад 10 років) = 5.8 років х 2% за кожен рік стажу понад 20 років = 11.6% + 80% = 91.6%). Остання з цих обставин, яка стосується стажу, безсумнівно вбачається і за тим фактом, що щомісячне грошове утримання працюючого судді позивачеві виплачувалось, починаючи ще з 03.03.2004 р.,а з 03.03.2009 р. і станом на час виходу у відставку - вже у максимальному розмірі,т.т.90% заробітку, в т.ч. і за рахунок часу служби та навчання позивача. Та ж сама обставина безпосередньо випливає і з диспозицій п.п.3.1.,4.1. вищеназваного порядку призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, за змістом яких підготовка документів, необхідних для призначення такого утримання, здійснюється після припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючого судді, співмірною заміною якому ,таким чином, і є щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що виплачується в загальному порядку,встановленому законодавством для виплати пенсій. Наведене дає об»єктивний і неупереджений висновок про неправомірність вищезазначених дій співвідповідачів, якими порушено законне право позивача на належний соціальний захист, що тому підлягає відновленню судом, оскільки в позасудовому порядку спір не врегульовано. Ті позиції відповідачів, наскільки вони відомі позивачеві за результатами відповідних усних звернень, при яких один з них (територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області) невключення премій мотивував тим, що через недостатнє бюджетне фінансування вони, начебто,виплачувались переважно за рахунок економії фонду заробітної плати,а інший (управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області) незарахування частини трудового стажу позивача обгрунтував тим,що його зарахування не передбачене законом,у зв»язку з чим половина строку навчання взагалі не вводилась у діючу робочу (комп»ютерну) програмуй військова служба була врахована помилково і тому виключена з програмного забезпечення,юридично неспроможні як з усіх вищевикладених, так і з наступних фактичних та законодавчих підстав у їх сукупності. Те загальне правило, що випливає з комплексного аналізу відповідних загальних засад законодавства, яким обмежена платіжна здатність держави не звільняє її від належного виконання своїх зобов»язань перед громадянами, достатньо підтверджене і судовою практикою, що склалась та існує при розгляді справ у спорах з аналогічних правовідносин, включаючи відповідні рішення національних судів України різних інстанцій і юрисдикції, які набрали законної сили, та прецедентні рішення Європейського Суду з прав людини. Причому, виплата спірних премій першим з відповідачів за рахунок економії коштів саме фонду заробітної плати, який має відповідне цільове призначення, також додатково свідчить про належність таких (преміальних) виплат до загального складу (системи) заробітної плати суддів, передбаченої законом. Цей же факт підтверджується і тим, що відрахування всіх видів податків, а також страхових (пенсійних) внесків тим же відповідачем постійно провадились із загальних сум усіх фактичних виплат, що нараховувались позивачеві, включаючи і виплачувані премії. Поряд з тим, що підставність зарахування спірної частини стажу позивача безпосередньо ґрунтується на одному і тому ж вищезгаданому діючому нормативно-правовому акті (Указі),яким додатково до закону та одночасно передбачаються і період строкової військової служби, і половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, те ж вбачається і за фактом офіційного включення такого стажу у його розрахунок першим з відповідачів, що незаконно не враховано іншим, а технічна відсутність позицій про той же стаж у програмному забезпеченні останнього з відповідачів не підмінює собою і не усуває дію норм чинного законодавства. Правові підстави зарахування спірної частини трудового стажу зафіксовані і відповідною досудовою перепискою, а саме: офіційними позитивними відповідями профільного комітету Верховної Ради України та Державної судової адміністрації України, в т.ч. і з посиланнями у них на той же нормативно-правовий акт (Указ). Всі викладені у позовній заяві факти та обставини, які позивачем вважаються необхідними і достатніми підставами для вирішення даної цивільної справи по суті порушеного судового спору документально підтверджуються як тими доказами, що відповідно до ст. 119 ЦПК України зазначені у мотивувальній частині позовної заяви3так і іншими Додатками ДО, П030Ву-,ДЄТШ1вН0 зазначеними у їх переліку, що згідно ст.120 того ж Кодексу є невід»ємною частиною позовної заяви. При цьому враховується, що відповідно до правил ст.ст.10,11,27,31,38,44,57-60,137,212,213 ЦПК України у разі заперечення проти позову процесуальний обов»язок доказування зворотного, т.т. правомірності оспорюваних дій, нестимуть відповідач при виникненні необхідності у додаткових доказах вони можуть бути витребувані судом. Неправомірність оскаржуваних дій відповідачів та обгрунтованість даного позову випливають і з наступного системного аналізу чинного законодавства та нормативно-правового обґрунтування позовних вимог. За сукупністю відносних до позову норм прямої дії Конституції України (ст.ст. 1,3,6,8,19,21, 22,24,46,48,55,64,68,124,126,130) Україна є соціальною і правовою державою,у якій людина визнається найвищою соціальною цінністю, права людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав людини є головним обов»язком держави; органи державної влади і їх посадові особи мають здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов»язані діяти лише на підставі і в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, кожен зобов»язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України і не посягати на права людини;в Україні визнається і діє принцип верховенства права, за якого Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй;усі люди рівні у своїх правах, права людини є невідчужуваними і непорушними, вони гарантуються і не можуть бути обмежені або скасовані, крім випадків, вичерпно передбачених Конституцією і законами України, звуження змісту та обсягу існуючих прав людини при прийнятті нових або внесенні змін до чинних законів не допускається; громадяни мають право на соціальний захист, що включає і гарантоване право на соціальне (пенсійне) забезпечення суддів державою пенсії та інші види соціальних виплат,що є основним джерелом існування, мають забезпечувати достатній рівень життя кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім»ї кожен вправі будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права від порушень і протиправних посягань, права людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на звернення до суду за захистом конституційних прав людини і громадянина, в т.ч. і на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та їх посадових і службових осіб. За сукупністю приписів відповідних норм Закону України «Про судоустрій України» (ст.ст.6.14.118,120,123) усім суб»єктам правовідносин, що виникають у державі гарантується судовий захист їх прав держава гарантує незалежність суддів, що, поряд з іншим, реалізується також і через належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів;органи та посадові особи державної влади зобов»язані поважати незалежність суддів і не посягати на неї;при прийнятті нових законів чи внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій незалежності і правової захищеності суддів;функціонування судової влади забезпечує держава ,забезпечення функціонування судової влади, крім іншого, передбачає також і гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів;розмір заробітної плати (грошового утримання) судді повинен забезпечувати його фінансову незалежність та має визначатись у відповідності до законодавства про статус судців і не може бути зменшений будь-яким чином. За сукупністю приписів відповідних норм Закону України «Про статус суддів» (ст.ст.3,11,43-45) однією з державних гарантій незалежності суддів є їх належне фінансове забезпечення, гарантії незалежності суд, включаючи передбачені законодавством заходи його правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативно-правовими актами, а за суддею, який перебуває у відставці пожиттєво зберігаються такі ж самі гарантії правового та соціального захисту,як і до виходу у відставку. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. №8 «Про незалежність судової влади» (преамбула та п.п.15,18,19 ),яка, фіксуючи факти порушення законодавчих гарантій забезпеченні статусу суддів на практиці, в т.ч. і шляхом прийняття незаконних нормативно-правових актів та правових актів індивідувальної дії і неправомірного використання суб»єктами влади наданих їм повноважень, як і в цьому конкретному випадку, звертає увагу судів на те, що при розгляді справ в спорах з приводу судового захисту дотримання гарантій статусу суддів суди повинні виходити з того, що держава зобов»язана гарантувати незалежність судової влади і однією з державна гарантій незалежності суддів, поряд з іншими засобами їх правового захисту, є саме їх належне матеріальне і соціальне забезпечення, також на те, що оскільки згідно ст.ст.22,92 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права людини і громадянина, та нові закони і нормативно-правові акти, якими звужуються зміст і обсяг таких прав, не підлягають застосуванню, а статус суддів визначається законами України та іншими діючими нормативно-правовими актами, то при невідповідності певних положень таких актів Конституції або законам України повинні застосовуватись Конституція та закони України, а при визначенні юридичної сили підзаконних нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії суди мають керуватись Конституцією та законами України. За вимогами ст.ст.1-4,8 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції і чинних законів України закон або інший нормативно-правовий акт, який скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, не має зворотної дії у часі, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, здійснюючи правосуддя, суд захищає права громадян у спосіб, визначений законами України, та вирішує справи відповідно до Конституції і законів України і застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідними органами та посадовими особами на підставі, в межах та у спосіб, що встановлені Конституцією і законами України у разі невідповідності правового акта Конституції та законам України суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону),а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права);відмова у судовому захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості чи суперечливості законодавства, яким регулюються спірні відносини, не допускається. Згідно правил п.п.1,2 ч.І ст.15 ЦПК України у чинній редакції та відповідно до приписів ст.107 і ч.ч.1,13 ст.110 того ж Кодексу даний позов, який випливає з трудових правовідносин і яким оспорюються певні дії відповідачів з приводу обчислення, призначення, здійснення та перерахунку соціальних (пенсійних) виплат, підлягає судовому розгляду в порядку цивільного судочинства і територіально підсудний даному місцевому суду загальної юрисдикції. На підставі п.18 ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» у чинній редакції позивач, який має правовий статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідної категорії звільнений від сплати судового збору. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду цивільної справи за цим позовом, який не підлягає оцінці, що сплачені позивачем відповідно до чинної постанови КМ України від 05.08.2009 р. №825 «Про внесення змін до постанови КМ України від 21.12.2005 р. №1258» у розмірі 37 грн. підлягають поверненню за рахунок відповідачів. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved