Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

у вересні 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2009 року працівник комунального підприємства Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування [PERSON], який є застрахованою особою, був травмований у результаті нанесення йому тілесних ушкоджень та знаходився на лікарняному з 25.12.2009р. по 12.03.2010 р. Комісією із соціального страхування йому була призначена допомога по тимчасовій непрацездатності, яка була виплачена в сумі 2945, 20 грн. за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Згідно вироку Ленінського районного суду м. Полтава від 28.04.2010 року винною у нанесенні тілесних ушкоджень [PERSON] визнано [PERSON] У звязку з наведеним, на підставі ст. 1191 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь 2945, 20 грн. виплаченої допомоги та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала просить його задоволити з підстав викладених у позовній заяві, відповідач в судове засідання не зявилася без поважних причин, хоча про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 28.04.2010р. [PERSON] визнано винною та засуджено за ст. 121 ч.1 КК України до пяти років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки за те, що вона 25.12.2009 р. спричинила тяжкі тілесні ушкодження [PERSON] ( а.с.8 ). З 25.12.2009 року по 12.03.2010 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності від 04 та 08.01.2010 р. і 11.02.2010 р. (а.с.3-5). З протоколу засідання комісії по соціальному страхування від 19.05.2010 р. вбачається, що [PERSON] на підставі вищевказаних листків непрацездатності призначена допомога (а.с.6). Згідно довідки Комунального підприємства Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування від 10.06.2010 р. за рахунок коштів Фонду соціального страхування з ТВП по лікарняних [PERSON] була виплачено 2945,20 грн. (а.с.7), розрахунок яких обґрунтовано Фондом ( а.с. 12 ). Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, яка міститься в главі 82 ЦК України і регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Водночас правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Так відповідно до ст.980 ЦК України - предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, \~працездатністю \~та \~пенсійним \~забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 999 цього Кодексу передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. У ст. 993 цього Кодексу зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги про відшкодування шкоди до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. У разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» ( далі Закон № 2240-14 ) суб'єктами загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, є застрахована особа або інша особа у випадках, передбачених статтями 45, 47 цього Закону, страхувальник та страховик. Частиною 2 ст. 35 цього Закону передбачено, що у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, під час перебування у щорічній (основній чи додатковій) відпустці допомога надається у порядку та розмірах, установлених цим Законом. Цим же Законом не передбачено право Фонду соціального страхування, який здійснив страхову виплату застрахованій особі, зворотної вимоги до винної особи. Таке право страховика передбачено ст. 993 ЦК України лише в разі виплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Як убачається зі змісту зазначених норм законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, проведені Фондом страхові виплати застрахованим особам, зокрема по тимчасовій непрацездатності, є обовязком Фонду, характер цих виплат не \~є відшкодуванням застрахованим особам шкоди, завданої їм іншими особами, витрати Фонду на проведення цих виплат не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України \~і \~органам Фонду не надано права зворотної вимоги (регресу) до винної у спричиненні тимчасової непрацездатності особи у розмірі проведених виплат по тимчасовій непрацездатності застрахованої особи у розумінні ст. 1191 ЦК України. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку з відсутністю у позивача права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому. Оскільки позивачу в задоволенні позову відмовлено, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed