Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області про стягнення не отриманої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни. У позовній заяві просить суд визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області про стягнення не отриманої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни протиправною, зобовязати провести перерахунок та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за ліком, за 2006 -2009 роки у відповідності до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що народився 1936 року і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відноситься до категорії «діти війни». Статтею 6 зазначеного Закону передбачена виплата щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак у 2006 -2009 роках допомога не виплачувалась. Просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп., та витрати на інформаційно-технічне обслуговування у розмірі 37 грн. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності. За таких обставин, враховуючи заяви сторін, суд, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи без участі позивачки, представників позивачки та відповідача, за наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачем до суду подано письмове заперечення в якому позовну заяву не визнає повністю та посилається на те, що Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, визнано неконституційним п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Однак, рішення про відновлення дії положень вище вказаних законодавчих актів України, у редакції чинній до внесення змін, Верховною Радою України не приймалось, а тому, відповідач не може виконати зазначене рішення Конституційного суду України. Крім того, у відповідача немає коштів через відсутність статті видатків у бюджеті Пенсійного фонду України, на покриття витрат по сплаті щомісячної допомоги дітям війни. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і встановлюється тривалістю у три роки. Позивач не надав суду доказів того, що він пропустив строк позовної давності з поважних причин. Не можна визнати поважною ту причину, що позивач не звертався до суду за захистом своїх прав, тому, що його не повідомили про належні йому, як дитині війни, виплати, та він не знав про порушення його права. Позивач мав можливість своєчасно дізнатися про це із засобів масової інформації, рішення Конституційного Суду України оприлюднюються. Крім того, він мав можливість звернутися за консультацією до юристів. Відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Посилання позивача на те, що неодержані своєчасно суми пенсії з вини органу, що її призначає або виплачує, виплачується за минулий час без обмеження-будь-яким строком безпідставне. В даному випадку мова йде про підвищення пенсії з виплати розмірів якого виник спір. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, ще визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином відповідач повинний нараховувати та сплачувати позивачці підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року. У 2007 році позивачка не отримувала зазначеного підвищення до пенсії, що підтверджується довідкою відповідача. Відповідно до п 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін * до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62. 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п. п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про знесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Таким чином, на підставі приписів ч.2 ст. 152 Конституції України відповідач з 22 травня 2008 року повинний був діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», діяв на підставі та у відповідності з діючими нормами зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмір: 30% мінімальної, пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають. З 1 січня 2008 року механізм реалізації ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» законодавчо врегульований і дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищена на 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-IV, на 2007 рік зупинено. Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 положення п. 12 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнанні неконституційними. Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України, відповідно до якої Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення зворотної дії в часі не має. Згідно пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-І\\/, викладено в новій редакції згідно якої, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Частиною 4 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ, визнано неконституційним. Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Таким чином, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни, підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюється відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» не передбачено обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та крім цього ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Відповідно до Закону України №1715-\\/І від 06.11.2009 року «Про внесення змін до Закону України», «Про державний бюджет України на 2009 рік» статтю 54 після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: установити з 1 листопада 2009 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 701 гривня та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років-632 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 776 гривень; працездатних осіб-744 гривні; осіб, які втратили працездатність 573 гривні. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Судом встановлено, що позивач народився 18 січня 1936 року, що підтверджується паспортом серії НК 428992 виданого Менським РВ УМВС України в Чернігівській області 25,12.1997 року, відповідно до пенсійного посвідчення № 111486 позивач отримує пенсію за віком і є дитиною війни, тобто він має право на пільги передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-ІУ, що не заперечується відповідачем. У відповідності до ст. ст. 6, 7 вказаного Закону, дітям війни пенсії підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Посилання відповідача на неврегульованість питання обчислення розміру пенсії дітям війни чинним законодавством, не приймається судом до уваги, оскільки ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Зважаючи на те, що здійснення перерахунку пенсії відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України, а суд не вправі виконувати функції даного суб'єкта владних повноважень, то суд визнає необхідне зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплатити щомісячне підвищення до пенсії, починаючи з 09.07.-2007 рік по 31.12 2007 рік, з 22.05.2008 рік по 31,12.2008 рік і з 01.01.2009 рік по 31.12.2009 рік відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням норм ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та здійснити її виплату, прийнявши до уваги розмір фактично щомісячно виплаченої пенсії у вказані періоди та права на щомісячну виплату підвищення пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. З огляду на вказане, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що безпідставною е відмова відповідача здійснити позивачу на письмове звернення перерахунок щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», тому позов підлягає частковому задоволенню. При винесенні рішення, суд керується ст. 11 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідача сплачені 3 грн. 40 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову.

Outcome: partial