Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, вимоги якого збільшила та просила визнати незаконним акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві не пов'язаний з виробництвом затвердженого 23.03.2010 року т.в.о директора Хмельницької філії ВАТ «Укртелеком» (далі ВАТ), встановити, що нещасний випадок, який стався з нею 15 березня 2010 року в приміщенні цеху телекомунікаційних послуг № 14 м. Полонне (далі цех) є повязаним з виробництвом, зобовязати відповідача скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1, стягнути з ВАТ на її користь 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що 15.03.2010 року приблизно вії годині 30 хвилин вона в приміщенні цеху коли йшла до свого робочого місця на сходах спіткнулась і отримала травму правої ноги. Після цього створена відповідачем комісія з розслідування нещасного випадку 19.03.2010 року склала акт про нещасний випадок на підприємстві який кваліфікувала як такий, що не пов'язаний з виробництвом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представники відповідача ВАТ «Укртелекому» позов не визнали, пояснили, що нещасний випадок при якому [PERSON] отримала травму ноги стався на сходах, що не є робочим місцем потерпілої, а тому цей випадок відноситься до тих, які не повязані з виробництвом. Крім цього зазначали, що із пояснень позивачки слідує, що причиною падіння стало погіршення стану її здоровя, тому через це також не можна вважати нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду пояснила, що її на думку випадок який стався з [PERSON] слід віднести до такого, що пов'язаний з виробництвом, про що при складанні комісією з розслідування оскаржуваного позивачкою акту висловив окрему думку працівник відділення виконавчої дирекції [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Встановлено, що [PERSON] працює оператором електрозвязку в цеху телекомунікаційних послуг № 14 м. Полонне Хмельницької філії ВАТ «Укртелеком». 15 березня 2010 року приблизно між 11 та 11.30 годинами позивачка в приміщенні цеху будучи при виконанні своїх трудових обовязків йшла по сходах і між 2-м та 1-м поверхами спіткнулась, внаслідок чого отримала травму правої ноги, а саме розрив дистального міжгомілкового синдесмозу з підвивихом ступні до зовні. Наведені обставини стверджуються поясненнями [PERSON], допитаних судом свідків, даними акту розслідування нещасного випадку від 15.03.2010 року. Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності страховим випадком е нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 14 зазначеного Закону нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Частинами 2 та 3 ст. 14 зазначеного Закону передбачено, що перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади. В окремих випадках, за наявності підстав. Фонд соціального страхування від нещасних випадків може визнати страховим нещасний випадок, що стався за обставин, не визначених передбаченим частиною другою цієї статті переліком. У Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань І аварій на виробництві однією з таких обставин є перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, у тому числі протягом робочого та надурочного часу. Аналогічне правило міститься також в пункті 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених названої вище постановою Кабінету Міністрів України. Тому суд розцінює нещасний випадок, який стався з позивачкою як такий, що пов'язаний з виконанням нею трудових обовязків, і не приймає до уваги доводи представників відповідача про те, що [PERSON] самостійно покинула своє робоче місце та під час цього отримала травму ноги, а також, що основною причиною нещасного випадку як це зазначено в акті № 1 про нещасний випадок є незадовільні фізичні дані або стан здоровя потерпілої. Згідно ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження доводів про те, що позивачка самостійно покинула своє робоче місце представники ВАТ посилаються на показання свідків, які всі є працівниками відповідача і знаходяться у нього в підлеглості, а тому можуть бути зацікавленими у вирішенні спору та давати з приводу обставин настання нещасного випадку не точні дані. Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні у документі обліку робочого часу [PERSON] за 15.03.2010 року відсутні дані про самостійне залишення нею робочого місця. Не підтверджено також обєктивними доказами висновок комісії з розслідування, що причиною нещасного випадку стали незадовільні фізичні дані або стан здоровя потерпілої. Будь-які медичні документи з цього приводу відсутні. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги, що відповідач відмовивши у визнанні нещасного випадку повязаного з виробництвом цим самим допустив порушення законного права позивачки на отримання матеріального забезпечення, що призвело до заподіяння їй моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування такої шкоди суд визначає з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань понесених [PERSON], їх тривалості, інших конкретних обставин, та встановлює такий в сумі 1000 грн.

Outcome: partial