Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-31 00:00:00

У квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з вищевказаним позовом. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № 237402-сгесІ від 07.07.2008 [PERSON] 07.07.2008 отримав строковий кредит у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.01.2010, однак відповідач своїх зобов'язань за зазначеним договором не виконав, внаслідок чого має заборгованість станом на 16.12.2009 в розмірі 3013,09 грн. Позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. У ході судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги змінила шляхом подання письмової заяви від 01.11.2010. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 881 грн. 57 коп., у тому числі: 250 грн. - штраф (фіксована складова), 131 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова), 500 грн. - витрати, пов'язані із зверненням до суду та судові витрати. Відповідач позов визнав частково. Зазначив, що заборгованість по кредиту в повному обсязі він сплатив 29 березня 2010 року. Визнав, що на час звернення позивача з позовом до суду (13.03.2010) за ним рахувалась заборгованість по кредиту. Однак вважає, що штрафи відповідно до п.5.10 кредитного договору він платити не зобов'язаний, оскільки в цьому пункті кредитного договору зазначено, що штраф нараховується банком у випадку порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових обов'язків, передбачених договором, більш, ніж на 120 днів. Такого, щоб він не платив по кредиту більш, ніж 120 днів, не було, з чим погодилась і представник "Приватбанку", яка, однак, зазначила, що хоч відповідач і сплачував заборгованість по кредитному договору, однак не в повному обсязі, а тому заборгованість продовжувалася більше, ніж 120 днів. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, 07 липня 2008 року відповідно до укладеного договору № 237402-сгесІ від 07.07.2008 [PERSON] 07.07.2008 отримав строковий кредит у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.01.2010. Відповідно до кредитного договору відповідач зобов'язався повернути одержаний кредит, погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, що вказана в направленому банком повідомленні; при порушенні зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право здійснити одностороннє розірвання договору з направленням позичальнику повідомлення, у вказану в повідомленні дату договір вважається розірваним; в останній день дії договору позичальник зобов'язався повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичне його використання, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Відповідно до п.5.10 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових обов'язків, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Ці обставини підтверджуються кредитним договором № 237402-сгесІ від 07.07.2008, розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ч.ІЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі 2 та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ч.І цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст.1050 ч.2 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно стст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, або розірвання договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також встановлені договором проценти. Згідно стсг.546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] на час звернення позивача до суду порушив умови кредитного договору, що визнано ним у ході судового розгляду справи, заборгованість по кредиту сплатив після звернення банку до суду, а отже, банк правомірно звернувся з позовом до суду та має право, відповідно до ст.89 ЦПК України, згідно якої якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача, - на стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження витрат у розмірі 500 грн., пов'язаних зі зверненням до суду, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Не підлягає задоволенню позов і в частині стягнення штрафів згідно п.5.10 кредитного договору у вигляді фіксованої складової та процентної складової в розмірах відповідно 250 грн. та 131 грн. 57 коп., оскільки позивачем також не надано будь-яких розрахунків сум цих штрафів, крім того, в судовому засіданні встановлено, і це визнано позивачем, що відповідач не порушував строків платежів більш, ніж на 120 днів, відбувались порушення договору по сумах та строках платежів, але в строк, не більш, ніж 120 днів.

Outcome: partial