Jurisdiction: civil
Date: 2010-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Позивач зазначила, що з 30.10.1993 по 13.06.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У період спільного проживання ними було придбано у спільну власність автомобіль Opel Kadet, 1987 року випуску, номерний знак 42878ХА, який станом на 09.06.20010 року зареєстровано на імя відповідача. Позивач прохає визнати за нею право власності на ? частину зазначеного автомобіля. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, зазначивши, що автомобіль було придбано за кошти їх сімї, [PERSON] декілька місяців ним користувався, а потім передав [PERSON], пояснивши, що останній за користування автомобілем буде сплачувати гроші. Наскільки їй відомо, коштів за автомобіль [PERSON] не сплачував. Відповідач позов не визнав і показав, що спірний автомобіль дійсно зареєстровано на його імя, але його власником він ніколи не був. В 1996 році він разом з [PERSON] та [PERSON] їздив до Польщі, де [PERSON] купив автомобіль для себе та автомобіль Opel Kadet для [PERSON] за його гроші. Він, [PERSON], переганяв вказаний автомобіль до України, тому на митниці всі документи на автомобіль були оформлені на його імя. В той час придбаний за кордоном автомобіль не можна було відчужувати на протязі 3 років, тому спірний автомобіль і зареєстрували в відділенні РЕР на його імя. Цим автомобілем він ніколи не користувався і він у нього ніколи не знаходився. На вказаний автомобіль він видав [PERSON] так звану „генеральну довіреність, і [PERSON] користувався автомобілем. Коли минуло 3 роки, [PERSON] не став переоформлювати автомобіль на себе, оскільки це дорого коштувало і було недоцільно зважаючи на те, що автомобіль був старий і його ціна була невисока. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, і це підтверджується копіями свідоцтв, що з 30.10.1993 року по 13.06.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за [PERSON] було зареєстровано автомобіль Opel Kadet, 1987 року випуску, номерний знак 42878ХА. Зазначене підтверджується листами начальника відділення реєстраційно екзаменаційної роботи № 8 по обслуговуванню населення Барвінківського, Борівського та Ізюмського районів Харківської області від 09.06.2010 року № 125 та від 19.10.2010 року № 236. Свідок [PERSON] показав в суді, що в жовтні 1996 року [PERSON] сказав йому, що їде до Польщі, щоб купити собі автомобіль, і запропонував йому теж поїхати до Польщі і купити собі автомобіль. Оскільки в нього на той час не було закордонного паспорта, він не міг поїхати до Польщі. Тому він попрохав свого знайомого [PERSON], щоб той з [PERSON] поїхав до Польщі і придбав йому автомобіль. Той погодився. Гроші на придбання він віддав [PERSON]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] їздили до Польщі, Там вони купили для нього, а [PERSON] перегнав до України автомобіль Opel Kadet. На таможні автомобіль було оформлено на [PERSON] без права продажу автомобіля протягом 3 років. В звязку з цим автомобіль в Україні було зареєстровано на імя [PERSON], а останній видав йому так звану „генеральну довіреність, і він користувався тим автомобілем. [PERSON] вказаним автомобілем не користувався, передав йому автомобіль зразу після того, як перегнав його до Барвінкового. Коли минуло 3 роки, він, [PERSON], не став переоформлювати автомобіль на себе, оскільки це дорого коштувало відносно вартості автомобіля, тому було недоцільно. На цьому автомобілі він потрапив в ДТП, і в несправному стані продав автомобіль [PERSON], а [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреність. Це було в 2007 році. Де зараз знаходиться цей автомобіль, йому невідомо. Свідок [PERSON] показав в суді, що восени 1996 року він разом з братом [PERSON] збирався їхати до Польщі, щоб придбати собі автомобіль. [PERSON] попрохав, щоб йому в Польщі теж купили автомобіль, а перегонить його до України [PERSON], який поїде з ними. Він, [PERSON], погодився. Гроші для придбання автомобіля [PERSON] віддав [PERSON] В Польщі він придбав автомобіль для себе і допоміг [PERSON] вибрати автомобіль для [PERSON], це був автомобіль Opel Kadet. Перегнав цей автомобіль до України [PERSON] На таможні всі документи заповнювались на імя [PERSON] Як і за ким в подальшому було зареєстровано цей автомобіль, йому невідомо. Він бачив, що на тому автомобілі їздив [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 61. СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь якої домовленості між сторонами щодо спільного майна немає, шлюбний договір між ними не укладався. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи питання щодо поділу майна суд бере до уваги інтереси сторін, враховує, що відсутні будь-які обставини, які б могли б вплинути на рівність поділу майна між сторонами, оскільки майно, що є предметом поділу, набуте сторонами за спільні кошти. Частина 4 ст. 334 ЦК Українивстановлює, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Стаття 34 Закону України „Про дорожній рух передбачає, що державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично дорожній мережі загального користування автомобілі. Власники транспортних засобів зобовязані зареєструвати належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після їх придбання, одержання або виникнення обставин, що потребують внесення змін у реєстраційні документи. З наведеного вище випливає, що право власності на транспортний засіб, в тому числі автомобіль, може бути підтверджено тільки його державною реєстрацією. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В силу цього суд не приймає як доказ того, що [PERSON] не є власником спірного автомобіля Opel Kadet, пояснення відповідача, а також показання свідків [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на ? (одну другу) частину автомобіля Opel Kadet, 1987 року випуску, номерний знак 42878ХА. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені нею витрати зі сплати 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved