Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, стягнення компенсації при встановленні групи інвалідності, щорічної допомоги на оздоровлення, моральної шкоди та витрат на правову допомогу з тих підстав, що як стверджує, він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 402882, яке видане Вінницькою обласною державною адміністрацією 18 березня 2008 року, та інвалід 3-ї групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 224740, яке було видане 17 жовтня 2006 року, та інвалід 2-ї групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 224740, яке було видане 5 серпня 2009 року. 13 червня 2003 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЄС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АВ № 000616, а з 3 липня 2009 року інвалід 2-ї групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АВ № 025957, яка була видана 16.07.2009 року Вінницькою обласною МСЕК 1. 11.11.2009 року, він дізнався, що він повинен отримувати від держави більші виплати компенсації за встановлення групи інвалідності і на оздоровлення, ніж йому виплачено. Однак, відповідачем не було йому нараховано одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю внаслідок встановлення інвалідності відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у 2004 році мінімальна заробітна плата складала 205 грн. Тому різниця в компенсації при встановленні ІІ групи йому повинна бути нарахована та виплачена в розмірі 9035.40 грн. За період з 2005 по 2009 рік недоплата щорічної допомоги на оздоровлення складає 8450 грн. Просить визнати бездіяльність [PERSON] праці та соціального захисту населення щодо не перерахування і виплати йому компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення за 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 роки в повному обсязі протиправною; стягнути з Державного казначейства України суму недоплаченої йому компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності в розмірі 9035.40; стягнути з Державного казначейства України суму недоплаченої йому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 8450 грн.; зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області безстроково встановити йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 5-ти мінімальних заробітних плат; стягнути з Державного казначейства України 5000 грн. витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилися, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представники відповідачів [PERSON] праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації, Державного казначейства України в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу без в позивача, його представників та без представників відповідачів. Представник відповідача [PERSON] праці та соціального захисту населення надав суду письмові заперечення проти позову, згідно з якими Мінпраці безпосередньо не здійснює соціальні виплати постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам і відповідно не має кошторисних призначень для зазначення цих виплат. Стосовно розміру компенсаційних виплат, які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, то ці компенсаційні виплати були призупинені законами України Про Державний бюджет на 2007-2009 роки. Розмір компенсаційних виплат встановлюється Кабінетом Міністрів, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету на відповідний рік. Крім того, позивач пропустив строки звернення до суду за 2005-2006 роки і вони наполягають на застосування судом цього строку. Стосовно компенсаційної виплати при встановленні позивачу 3.07.2009 року групи інвалідності, то вона позивачу виплачена в розмірі 94.80 грн. відповідно до постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду і за цією вимогою, просить застосувати строк позовної давності. Вважає, що позитивні рішення на користь окремих громадян за рахунок обмеження гарантованих державою прав інших громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є порушенням прав цих громадян. Тому просить в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. Інвалідом ІІ групи із встановленим причинно-наслідковим звязком між захворювання, повязаним із Чорнобильською катастрофою та втратою працездатності. Цей факт підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії І серії А №402882, виданим 13.03.2009 року, пенсійним посвідченням позивача, виданим 5.08.2009 року та довідкою МСЕК серії МСЕ № 000616 від 16.07.2009 року, цього факту не заперечують і відповідачі. Також ніким не оспорюється той факт, що як одноразову компенсацію за ІІІ групу інвалідності позивач в 2004 році отримав в розмірі 189.60 грн., різниці в компенсаціях у липні 2009 року при встановленні ІІ групи інвалідності він не отримав. Згідно зі ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастроф, та сімям які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою інвалідам ІІ групи виплачується в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця в компенсаціях. Виплата здійснюється протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи пять мінімальних заробітних плат. Наявність такого права є визначальним для вирішення цього спору, це право позивача також гарантується ч.2 ст.46 Конституції України. Відповідно до ч.2 ст. 46 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, за конституційними нормам, виходячи з пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру різниці компенсації при встановленні групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених Законом прав. Надання законодавцем права Кабінету Міністрів України встановлювати порядок та розміри виплати одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення постраждалим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності чи її різниці, а також при встановленні щорічної допомоги на оздоровлення, за основу для їх нарахування береться мінімальний розмір заробітної плати.. За чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати 2007-2009 роках був слідуючий: в 2007 році - 525 грн., в 2008 р.- 605 грн., з 1 липня 2009 р. - 630 гривень, з 1 листопада 2009 р.- 744 гривень. Оскільки ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 3.07.2009 року, відповідач (управління праці та соціального захисту населення Бершадської райдержадміністрації) зобовязаний був виплатити різницю одноразової компенсації на протязі місяця з часу встановлення вищої групи інвалідності в розмірі ( 630 х 45- 189.60) 28160.40 грн. Виходячи зі встановленого розміру мінімальної заробітної плати з 1.10.2007 року - 460 грн., з 1.12.2008 року - 605 грн.. та з 1.11.2009 року 744 грн. та отриманою позивачем в 2007-2009 роках допомогою в розмірі 270 грн., щорічна допомога на оздоровлення позивачу в 2007- 2009 роках управлінням праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністраціїї повинна була виплачена в розмірі 7 975 грн. Суд також визнає безпідставними посилання відповідача управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації про відсутність коштів щодо забезпечення одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення у встановленому Законом розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки суд звертає увагу на те, що законом встановлений трьохрічний строк звернення до суду, позов про стягнення недоплаченої пенсії та допомоги на оздоровлення не є позовом про відшкодування шкоди, на який строк позовної давності не розповсюджується.. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду із заявами про перерахунок і виплату недоотриманої компенсації і допомоги, щодо розмірів яких був обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги. Враховуючи, що позивач жодних доказів чи пояснень з приводу пропущення строків звернення до суду не надав в частині позовних вимог щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки суд відмовляє з мотивів пропущення строку звернення до суду. Позов у частині стягнення заподіяної позивачеві моральної (немайнової) шкоди також задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.5 абз.2 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з наступними змінами обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивач не довів факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд вважає позов у цій частині не доведеним і таким, що не підлягає задоволенню з цих підстав. Вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягає, оскільки положення гл.17 ЦК України, яка регулює представництво, не передбачає оплатне виконання представником право чинів за наданими йому повноваженнями і дії представника за довіреністю не є правовою допомогою в розумінні ст.84 ЦПК України. На підставі ст.ст. 22, 46 Конституції України, ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи",

Outcome: partial