Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 листопада 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він передав відповідачеві 24 000 гривень, про що свідчить розписка. Строк повернення грошей був обговорений та вказаний в розписці - до 04.05.2009 року. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути їй гроші, але до теперішнього часу гроші не отримав. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 24 000 грн., державне мито в сумі 250 гривень та витрати на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги уточнив, збільшивши вимогу про стягнення з відповідача на 5 474 грн, які є процентами по кредитному договору між ним та КБ №2373/507с від 16.11.2007 року, також просив стягнути з відповідача на його користь державне мито в сумі 250 »гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача суми боргу в розмірі 24 000 грн., державного мита в сумі 250 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень. Пояснив, що суму боргу він не сплачував у зв'язку із важким матеріальним становищем. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволеною з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 16.11.2007 р. позивач позичив відповідачу 24 000 гривень, про що свідчить розписка. Строк повернення грошей був обговорений та вказаний в розписці - до 04.03.2009 року (а.с. 6). Для запозичення коштів відповідачу позивач отримав кредит на суму 20 000 гривень, що підтверджується кредитним договором №2373/507с від 16.11.2007 року та було визнано відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до умов договору позивачу потрібно було сплачувати 33% річних, що становить 5 474 гривень. Згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником у строк та в порядку, що встановлені договором. Після спливу строків повернення грошей позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, але до теперішнього часу гроші не отримав. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 29474 грн., а також державне мито в сумі 250 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved