Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В ході розгляду справи, уточнивши позовні вимоги остаточно зазначив, що 02.12.1998 року звернувся з заявою за місцем роботи ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» та просив виділити йому кімнату в малосімейному будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську, оскільки проживає в 2-х кімнатній квартирі разом з пятьма дорослими членами сімї, у тому числі з сином інвалідом 3 групи. 16.05.2002 року на сумісному засіданні профспілкового комітету та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат», згідно протоколу №5 було прийняте рішення про виділення йому квартири №118 у вказаному вище будинку. За його заявою, відповідно до адресного листка вибуття, його було знято з реєстрації місця проживання: ж/м Тополя-1 [ADDRESS]. 20.06.2002 року позивач зареєстрував місце проживання в [INFO]. Відповідно до листа голови профкому ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» [PERSON] від 04.09.2002 року №18-712 його було повідомлено, що його прописано в квартиру №118 на підставі ордеру на його імя №32 від 15.06.2002 року. В цьому ж листі коменданту будинку 64 по вул.Димитрова [PERSON] була дана вказівка комісійно передати йому оригінал ордеру №32 та ключі від квартири №118. Фактично він в цій квартирі не проживає та не проживав, оскільки в останній мешкає [PERSON] Відповідно до ст.43 ЖК України черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік. [PERSON], який проживав у спірній квартирі №118, звернувся з заявою значно пізніше 25.03.2002 року за місцем роботи у ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» виділити йому квартиру №519 в цьому ж будинку на 5 поверсі, яка звільнилась. Посилався на те, що квартира №118, в якій він проживає сира, а в нього малолітня дитини, яка хворіє. Спільним засіданням президії профкому та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 13.05.2002 року було постановлено дати згоду [PERSON] зайняти квартиру № 519, дозволити йому знятись з реєстрації місця проживання в квартирі №118 та зареєструвати місце проживання в квартирі №519, за умови звільнення квартири №118. При цьому адміністрація і профспілкова організація не взяли до уваги, що квартира №118 приватизована [PERSON] та [PERSON] 15.02.2000 року та ними одержано свідоцтво про право власності на житло, а так рішення про звільнення квартири №118 не має правових підстав. Також ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» було видане [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру №519. Тобто в порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідач дозволив одній сімї безоплатно приватизувати дві квартири. З урахуванням зазначеного просив відмінити рішення президії профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровським меблевий комбінат» від 13.05.2002 року про виділення [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати незаконним рішення №143/3 від 21.06.2002 року виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради «Про затвердження списків підприємств, організацій та закладів району на одержання житлових приміщень» в частині повторного заселення [PERSON]; визнати недійсним ордер №4710 серії Б на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON], виданий виконавчим комітетом Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради 21.06.2002 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 06.08.2002 року на квартиру [ADDRESS] видане [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири №519; зняти [PERSON] та [PERSON]М з реєстрації місця проживання в квартирі №519; скасувати реєстрацію КП «ДМБТІ» права власності [PERSON] за №526-П-1732-121 на квартиру №519; зобовязати профспілковий комітет та адміністрацію ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» розглянути заяву [PERSON] від 02.12.1998 року про виділення йому житла в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом. В ході розгляду справи, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно в обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначили, що відповідно до ордеру №4390 серії Б, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №483 від 20.08.1999 року їм була надана квартира [ADDRESS]. Зазначена квартира складається із однієї кімнати, площею 17,4 кв.м, загальною площею 28,9 кв.м. На підставці свідоцтва про право на житло, виданого відповідно до розпорядження №П 87/100 від 15.02.2000 року ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат», вони приватизували цю квартиру. 13.03.2002 року в їх сім'ї народився син - [PERSON] 13.05.2002 року на сумісному засіданні президії профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» було постановлено надати їх сім'ї в користування, як покращення житлових умов, звільнену квартиру [ADDRESS]. В зазначеному протоколі було помилково зазначено, що квартира [ADDRESS] повинні передати [PERSON] Ця частина протоколу суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відповідно до розпорядження №П 87/100 від 15.02.2000 року ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» вказана квартира перейшла ним у власність. Їх не викликали на сумісне засідання профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат», факт приватизації ними квартири №118 був відомий профспілковому комітету та адміністрації комбінату, саме останній оформлював приватизацію, а вони про зазначене рішення дізнались лише в судовому засіданні. Як пояснили представники заводу та профспілки, ними цей запис було внесено помилково, але на теперішній час вони самі не можуть виправити цю помилку. В звязку з цим, просили визнати частково незаконним та частково скасувати протокол сумісного засідання президіума профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 13.05.2002 року в частині зобовязання [PERSON] передати квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю та посилаючись на викладені в ньому підстави в обґрунтування позовних вимог та заперечення щодо зустрічних позовних вимог, просили задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] відмовити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити останні. Проти первісного позову [PERSON] заперечувала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, а також на пропуск позивачем встановленого законом строку позовної давності. Представник відповідача ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» та профспілкового комітету комбінату - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, зазначивши, що [PERSON] перебував на обліку для поліпшення житлових умов. Уся правова процедура отримання ордеру була проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, будинок № 64 по вул. Димитрова у м. Дніпропетровську в вересні 2003 року було передано на баланс територіальної громади м.Дніпропетровська, відомчого житла комбінат не має, тому розглядати питання про надання [PERSON] житла в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську комбінат немає правових підстав. Плутанина з передачею квартири №118 вийшла у зв'язку з тим, що профспілковому комітету не було відомо про приватизацію цієї квартири [PERSON], а після з'ясування цього факту, було вирішено залишити квартиру № 118 подружжю Середи, а для поліпшення житлових умов надати їх сім'ї додатково квартиру №519 в цьому ж будинку. Представник виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні заявлені [PERSON] до виконкому позовні вимоги не визнала, зазначивши, що при видачі ордеру і затвердженні списків на отримання житла були додержані всі вимоги чинного законодавства. Також просила відмовити в задоволенні позову в звязку з попуском позивачем трирічного строку позовної давності. Представник відповідача виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився. В наданій до суду заяві просив провести розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи Служба громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. В наданій заяви просили розглянути справу у відсутності представника служби. Представники КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська, Дніпропетровської міської ради та КП «ДМБТІ» в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили. Про день та час слухання справи повідомлялись належним чином. З урахуванням зазначеного, а також думки з?явившихся представників сторін, які не заперечували проти розгляду справи по суті у відсутності не з?явившихся представників відповідача та третіх осіб, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності останніх. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в 1975 році [PERSON] від ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» отримав 2-х кімнатну квартиру №107 площею 27,1 кв.м в кооперативному будинку №17 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську, в яку він вселився на підставі ордеру №867 від 29.07.1975 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі списків кооперативу №206, затверджених виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 25.07.1975 року на склад сімї з 3-х осіб ([PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] син) (т.2 а.с.79,206). Згідно відмітки в паспорті серії АМ 283492 04.11.1975 року [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою (т.1 а.с.19 зв.). 02.12.1998 року [PERSON] звернувся до генерального директора ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» з заявою про виділення кімнати в будинку №64 для малосімейних по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську, з посиланням на те, що він проживає в 2-х кімнатній квартирі площею 27 кв.м в складі сімї з пяти осіб, у тому числі з сином інвалідом 3 групи (т.1 а.с.4). Згідно протоколу №5 засідання профкому та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 16.05.2002 року вбачається, що на останньому було постановлено рішення про виділення [PERSON] вільної кімнати №118 в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.5). 04.06.2002 року [PERSON] було знято з реєстрації за місцем проживання за адресою: м.Дніпропетровську, ж/м Тополя-1[ADDRESS] та відповідно до листа за підписом генерального директора та голови профкому ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» на імя начальника паспортного столу Кіровського району [PERSON] 20.06.2002 року було зареєстровано за адресою: [INFO] (т.1 а.с.7-9,19-20). Разом з тим, відповідно до ордеру №4390 серії Б виданого виконавчим комітетом Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради на підставі рішення виконкому №483 від 20.08.1999 року, останній було видано [PERSON] на право зайняття з сімєю, що складається з двох осіб ([PERSON] та дружина [PERSON]М.), однієї кімнати №118, площею 17,4 кв.м, в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.60). А згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2000 року виданого ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» згідно з розпорядженням №П 87/00 від 15.02.2000 року, за [PERSON] та його дружиною [PERSON] було зареєстровано право спільної сумісної власності на кімнату №118 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.48-51). Тобто судом встановлено, що на момент прийняття 16.05.2002 року рішення про виділення [PERSON] кімнати №118 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську остання на праві приватної власності належала [PERSON] та [PERSON], які до цього вселились до неї на підставі виданого виконавчим комітетом Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради ордера. 25.03.2002 року [PERSON] звернувся з заявою до генерального директора ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» про виділення йому кімнати №519 в будинку №64 по вул.Димтрова в м.Дніпропетровську, що звільнилась, оскільки умови проживання в квартирі №118 є незадовільними (а.с.62). 25.03.2002 року [PERSON] звернувся з заявою до генерального директора ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» про виділення йому кімнати №519 в будинку №64 по вул.Димтрова в м.Дніпропетровську, що звільнилась, оскільки умови проживання в квартирі №118 є незадовільними (а.с.62). Таким чином, маючи житло, [PERSON] та [PERSON] відповідно до заяв останніх були взяті на облік, як такі, що потребують покращення житлових умов. Згідно протоколу спільного засідання президіума профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 13.05.2002 року на останньому було постановлено про надання дозволу [PERSON] на зайняття квартири [ADDRESS]. При цьому зазначено про надання дозволу профкому разом з адміністрацією на перепрописку [PERSON] з кімнати №118 в квартиру №519 при умові звільнення та переоформлення кімнати №118 відповідно до законодавства (т.1 а.с.6). Відповідно до ордеру №4710 серії Б виданого виконавчим комітетом Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради №143/3 від 21.06.2002 року, останній було видано [PERSON] на право зайняття з сімєю, що складається з трьох осіб ([PERSON], дружина [PERSON] та [PERSON]С.), однієї кімнати №519, жилою площею 18,5 кв.м, загальною площею 29,8 кв.м, в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.61,140,159). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.08.2002 року виданого ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» згідно з розпорядженням №П 147 від 06.08.2002 року, за [PERSON], його дружиною [PERSON] та сином [PERSON] було зареєстровано право спільної сумісної власності на кімнату №519 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.64-67). Як вбачається з довідки КП «ДМБТІ» на теперішній час будинок №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1701 від 22.08.2002 року (т.1 ас.137, т.2 а.с.96). Відповідно до ст.51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ст.52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; а відповідно до ст.53 ЖК України жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ч.ч1,2 ст.57 ЖК України рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів з питань обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень може бути оскаржено до виконавчого комітету вищестоящої Ради. Скарги на спільні рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету з питань, зазначених у ч.1 цієї статті, розглядаються виконавчим комітетом відповідної Ради народних депутатів. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалі справи, досліджених в судовому засіданні, кімната №519 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську була виділена [PERSON] та останній вселився до неї разом з сімєю на відповідних правових підставах, а саме: на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» про виділення кімнати, з наступним затвердженням списку на отримання житла рішенням виконавчого комітету та видачею виконавчим комітетом ордеру на вселення, тобто у відповідності до вимог ст.ст.51-53,58 ЖК України. Будь-яких рішень про виділення (надання) [PERSON] кімнати №519 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» на момент виділення цієї кімнати [PERSON] та в подальшому, не приймалось. Не надано доказів цьому [PERSON] і в судовому засіданні. Таким чином суд вважає, що при вирішенні питання про виділення зазначеної вище кімнати №519 [PERSON] не були порушені права [PERSON], а тому його позовні вимоги щодо скасування рішення президії профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровським меблевий комбінат» від 13.05.2002 року про виділення [PERSON] кімнати №519 в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську; визнання незаконним рішення №143/3 від 21.06.2002 року виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради в частині повторного заселення [PERSON]; визнання недійсним ордеру №4710 серії Б на кімнату №519 в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську на імя [PERSON], свідоцтва про право власності від 06.08.2002 року на кімнату №519 в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську; виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вказаної кімнати №519; зняття їх з реєстрації та скасування реєстрації КП «ДМБТІ» права власності [PERSON] на кімнату №519, заявлені без достатніх правових підстав та задоволенню не підлягають. До того ж в своєму позові [PERSON] не заявляє вимоги про виділення йому зазначеної кімнати №519, а лише ставить питання щодо зобовязання профспілкового комітету та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» розглянути його заяву від 02.12.1998 року про виділення йому житла в будинку №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську. При цьому вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки як зазначалось вище відповідно до довідки КП «ДМБТІ» на теперішній час будинок №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1701 від 22.08.2002 року, а тому питання щодо виділення кімнат у вказаному будинку на теперішній час не належить до компетенції ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат». За вимогами ст.ст.256,257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, протягом строку передбаченого позовною давністю; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи про факт отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON], кімнати №519 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську, позивачу [PERSON] було відомо ще на момент звернення до суду з позовом 08.11.2002 року, що вбачається з тексту останнього (т.1 а.с.3), а також доданої до нього заяви [PERSON] на імя генерального директора ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 29.08.2002 року в якій він просить виділити йому кімнату №118, посилаючись на те, що [PERSON] проживає та прописаний в кімнаті №519 (т.1 а.с.12). Разом з тим, зазначені вище позовні вимоги були заявлені [PERSON] лише 02.03.2009 року при подачі уточненої позовної заяви. Доказів щодо поважності причин пропуску встановленого законом трирічного строку для звернення до суду за захистом порушеного права [PERSON] не надав. Тому суд, вважає обґрунтованими посилання представників відповідачів [PERSON], [PERSON] та виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради на пропуск позивачем [PERSON] строків позовної давності, застосування останніх та вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити також в звязку з пропуском строків позовної давності. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання частково незаконним та часткового скасування протоколу сумісного засідання президіума профспілкової організації та адміністрації ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 13.05.2002 року в частині зобовязання [PERSON] передати квартиру [ADDRESS], то останні задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з тексту протоколу зазначеного вище засідання на останньому було постановлено про надання дозволу [PERSON] на зайняття квартири [ADDRESS]. При цьому зазначено про надання дозволу профкому разом з адміністрацією на перепрописку [PERSON] з кімнати №118 в квартиру №519 при умові звільнення та переоформлення кімнати №118 відповідно до законодавства. Тобто на вказаному засіданні не приймалось рішення щодо зобовязання [PERSON] передати квартиру [ADDRESS], як про це зазначає останній в своєму зустрічному позові. Крім того, як встановлено в судовому засіданні у вказану квартиру №118 [PERSON] вселився на підставі виданого в передбаченому законом порядку ордеру та на час прийняття оскаржуваного рішення, 13.05.2002 року, ця квартира належала йому на підставі свідоцтва про право власності. Законність видачі вказаного ордеру та свідоцтва на теперішній час ніким не оспорюється та останні не скасовані, а саме рішення з формулюванням «про надання дозволу профкому разом з адміністрацією на перепрописку [PERSON] з кімнати №118 в квартиру №519 при умові звільнення та переоформлення кімнати №118 відповідно до законодавства» не містить ніяких зобовязань вчинити певні дії будь-кого, у тому-числі відповідачів [PERSON] та [PERSON] До того ж на теперішній час будинок №64 по вул.Димитрова в м.Дніпропетровську передано на баланс КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська, а тому питання щодо прописки, виписки громадян та надання приміщень у вказаному будинку не відноситься до компетенції адміністрації та профкому ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат». Таким чином, оскаржуване рішення не створює ніяких правових наслідків для відповідачів [PERSON] та [PERSON] та не порушує їх права на володіння та розпорядження належною їм квартирою №118 по вул.Димитрова,64 в м.Дніпропетровську. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed