Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-11 00:00:00

3 вересня 2007 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, яка була йому завдана внаслідок ДПТ, в розмірі 12\~060,69 грн та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн, крім того, просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.06.2007 року в районі перехрестя вул.. Клочківської та вул.. Полтавський шлях в м. Харкові мала місце ДТП, за участю його, як водія автомобілю Тойота-Камрі , без номерів, та автомобілю [PERSON] , державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали технічне пошкодження. Працівниками ДАІ, яки прибули на місце ДТП, відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП.. Постановою суді Дзержинського районного суду м. Харкова від 3 серпня 2007 року [PERSON] визнано винним в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 124 КУпАП. В процесі розгляду справи було встановлено, що власником автомобілю, яким під час ДТП керував водій [PERSON] , являється громадянин РФ Дем»яненко [PERSON], яка звернулася до суду з дійсним позовом, не представлено суду доказів на підтвердження того факту, що власником транспортного засобу його уповноважено діяти , як представника, з метою захисту прав, свобод та інтересів Дем»яненка В.І. Ухвалою суду від 30 жовтня 2007 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з метою усунення недоліків. Дем»яненко В.І. через уповноважену особу [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до суду з позовом , в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь: матеріальну шкоду в розмірі 12\~060,69 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.06.2007 року відповідач, керуючи за довіреністю автомобілем [PERSON] , державний реєстраційний номер [NUMBER], порушуючи правила дорожнього руху, допустив зіткнення з його автомобілем Тойота Камрі, без реєстраційних номерів, , яким на підставі довіреності керував водій [PERSON], в результаті чого, йому були спричинені збитки та завдана моральна шкода. Факт ДТП та вину відповідача у зіткненні автомобілів, позивач обгрунтовував постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2007 року та положеннями ст.ст. 1167, 1188, 1192 ЦК України. В частині обґрунтування моральної шкоди зазначив про те, що він та його представник [PERSON] довгий час не мали можливості використовувати автомобіль за його призначенням, кошти для ремонту вимушений був займати у родичів т знайомих, що відобразилося на його відносинах з ними, довгий час не мав можливості працювати, тому що вимушений був звертатися до органів ДАІ, експертних установ, до суду, що призвело до втрати душевного покою, відобразилося на життєвих планах, виробничих відносинах. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримав позовні вимоги свого довірителя та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. При цьому пояснив, що відносно водія [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, а висновок судді апеляційного суду Харківської області в постанові від 25.08.2009 року про те, що в діях водія [PERSON] вбачається порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України , не свідчить про те, що в діях цього водія вбачається склад правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. Ні судом 1 інстанції, ні судом апеляційної інстанції не було зроблено висновку про наявність причинно-наслідкового зв»язку між діями водія [PERSON] та ДТП. В діях водія [PERSON] вбачається порушення п. 10.1 правил дорожнього руху України. Вся відповідальність за безпеку маневру покладається на особу, яка його виконує. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що в діях водія [PERSON] вбачається порушення Правил дорожнього руду України ( п. 12.3) , що встановлено постановою суду апеляційної інстанції, через що форма вини водіїв є обоюдною, а тому кожен учасник ДТП повинен за власний рахунок провести відновлювальні роботи по ремонту транспортних засобів. 3-я особа [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. 3-я особа- Птушкіна Ю.В., яка є власником транспортного засобу [PERSON] , державний реєстраційний номер [NUMBER], у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать дані, які міститься в матеріалах справи. В процесі розгляду справи 3-я особа [PERSON] заявила позов до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути на її користь суму матеріальної шкоди, завданої їй внаслідок ДТП, в розмірі 6\~273, 71 грн, витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2\~000 грн та грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в наслідок ДТП транспортний засіб, який належить їй на праві власності, отримав технічні пошкодження , через що вона вимушена була провести ремонтні роботи, вартість яких становить 6\~132,71 грн, виконати дефектовку автомобілю, вартість якої 150 грн, понести витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2\~000 грн. Діями водія [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тім, що їй неприємно керувати автомобілем, який суттєво втратив товарний вид, відчувала хвилювання з приводу того, що не мала коштів для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, а винна особа не вживала ніяких мір для добровільного відшкодування шкоди. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довіритля та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та заперечував проти їх задоволення, мотивуючи тим, що в його діях не вбачається причинно-наслідкового зв»язку з подією ДТП, через що позовні вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. 3-я особа- Птушкін В.В. позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. Ухвалою суду від 1 квітня 2008 року провадження у справі було зупинено до розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності водія [PERSON] Ухвалою суду від 19 жовтня 2009 року провадження у справі було відновлено та справу було призначено до розгляду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази та матеріали в сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги Дем»яненка В.І. законні, обгрунтовані , частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, не суперечать вимогам діючого законодавства, відтак, підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги позивача [PERSON] незаконні, необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.06.2007 року в районі перехрестя вул.. Клочківської та вул.. Полтавський шлях в м. Харкові сталася ДТП за участю водія [PERSON] , який на підставі довіреності, виданої Дем»яненком В.І., керував транспортним засобом- автомобілем «Тойота Камрі» без реєстраційних номерних знаків, та за участю водія [PERSON], який на підставі довіреності , виданої [PERSON], керував транспортним засобом- автомобілем [PERSON] , державний реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті цієї ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2009 року у справі № 3- 37/09 провадження по адміністративному матеріалу відносно [PERSON] по ст.. 124 КУпАП закрито у зв»язку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності. З змісту постанови вбачається, що в діях водія [PERSON] мало місце порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України , яке знаходиться в причинному зв»язку з наслідками ДТП, які призвели до спричинення матеріальної шкоди. Відповідно до висновків спеціаліста-експерта, водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Причинного зв»язку між його діями та ДТП не вбачається, тому що технічної можливості запобігти зіткнення з транспортним засобом- автомобілем [PERSON], він не мав. [PERSON] не погодившись з рішенням судді, 08 липня 2009 року подав апеляційну скаргу . Постановою судді апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2009 року апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2009 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП у відношення [PERSON] - змінено, вказавши в мотивувальній частині постанови установлення судом порушень п. 12.3 Правил дорожнього руху України в діях водія [PERSON], в іншій частині постанову залишено без змін. Положеннями ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене та оскільки суд у даній справі розглядає правовідносини щодо цивільно-правових наслідків дій учасників ДТП , суд визнає обов»язковою постанову судді від 25 серпня 2009 року з питань дій [PERSON] та [PERSON] під час ДТП . А саме те, що порушення водіями [PERSON] п.10.1 Правил дорожнього руху України та [PERSON] п. 12.3 Правил дорожнього руху України призвело до настання ДТП. Відтак, з урахуванням наведених обставин, суд доходить висновку, що в діях водіїв вбачається обоюдна форма вини, однак , порушення Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] було визначальним в розвитку механізму ДТП, що встановлено рішенням судді апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2009 року по справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд вважає необхідним визначити ступінь вини водіїв у відсотковому відношенні, поклавши на водія [PERSON] 70 % вини в скоєнні ДТП, на водія [PERSON]- 30 %. Представник позивача за первісним позовом в своїх поясненнях просив суд дати оцінку ступеню вини кожного з водіїв, учасників ДТП, поділивши у співвідношенні : 99% - ступень вини водія [PERSON], та 1 %- ступень вини водія [PERSON] Суд не приймає таких варіант оцінки ступеню вини учасників ДТП, тому що вказане суперечить обставинам ДТП та даним, встановленим судом при вирішення справи про адміністративне правопорушення. Згідно з висновком авто- товарознавчого дослідження № 5648 від 05 липня 2007 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. [PERSON] сума збитків, спричинених власникові автомобілю Тойота Камрі в результаті пошкодження при ДТП, яка мала місце 10.06.2007 року становить 10\~074,52 грн. В процесі розгляду справи відповідачем [PERSON] вказана сума не оспорювалася. Згідно з рахунком-фактурою № ХН1-000564 від 21.06.2007 року ремонтні роботи по відновленню автомобіля [PERSON] , державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] становить 6\~123,71 грн. В процесі розгляду справи відповідачем [PERSON] вказана сума не оспорювалася. Законодавство, яке регулює спірні правовідносини, визначає, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відтак, на користь Дем»яненка В.І. з відповідача [PERSON], як винної особи, покладається обов»язок відшкодування матеріальної шкоди, яка з урахуванням ступеню вини, складає 7\~052,16 грн. [PERSON] просить стягнути з винної особи- водія [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6\~123,71 грн, витрати по оплаті дефектовки автомобіля в розмірі 150 грн. Суд вважає, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з тих підстав, що в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 12.11.2009 року , в якій він зазначає про те, що претензій матеріального характеру до [PERSON] немає на тій підставі, що страхова компанія «ВУСО» провела оплату ремонтних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля [PERSON] , державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] Відповідно до вимог ст.. 15 ЦПК України у [PERSON] не виникло права на відшкодування матеріальної шкоди на її користь з боку відповідача [PERSON] Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 ЦК України). Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, тобто не тільки власник, а і володілець майна має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, також і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Зважаючи на викладене, враховуючи обґрунтування сторонами позовних вимог в частині наявності моральної шкоди , суд не виключає наявність такої шкоди, але сторонами характер та ступінь моральних переживань та страждань не була обґрунтована в процесі вирішення справи, через що доходить висновку про неможливість оцінки моральних страждань в грошовому еквіваленті. Позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті експертного дослідження в сумі 405,17 грн , витрати по платі правової допомоги в розмірі 1\~500 грн, судові витрати по оплаті судового збору. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2\~000 грн. Вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, тому що з наданих до матеріалів справи доказів на підтвердження факту оплати вбачається, що визначені вище витрати понесені не нею, а [PERSON] З урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial