Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-14 00:00:00

23 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до обєднання «Львівоблагропромбуд» (в подальшому обєднання) про скасування наказів та стягнення заборгованої заробітної плати у звязку з простоєм не з вини працівника та 5000 грн. моральної шкоди, а саме стягнути з обєднання в його користь заборгованість із заробітної плати за час простою не з вини працівника у розмірі (розмір не уточнено); визнати незаконними та скасувати накази по обєднанню №№ 53 від 24.12.2008 р., 01 к від 02.02.2009 р„ 04 к від 02.03.2009 р., 14 к від 31.03.2009 р. 25 к від 29.04.2009 р„ 25 к від 29.04.2009 р., 31 к від 26.05.2009 р., 35 к від 24.06.2009 р., 41 к від 29.07.2009 р., 51 к від 31.08.2009 р., 57 к від 29.09.2009 р., 69 к від 25.11.2009 р., від 02.02.2010 р. та стягнути з обєднання на його користь пять тисяч гривень за нанесення йому моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що на підставі зазначених вище наказів роботодавець незаконно, з порушенням ст.ст. 32 та 97 Кодексу України про працю, в односторонньому порядку, без його на те згоди, змінив умови праці та встановив графік роботи, за яким припинявся встановлений ст.ст. 50,52 Кодексу України про працю сорока годинний робочий тиждень та пятиденний тижневий графік. Роботодавець встановив триденний робочий тиждень і оплату почав здійснювати не з повної ставки заробітної плати, а 3/5 від належної йому оплати. На неодноразові його прохання про виплату йому повного заробітку та пояснення причин не виплати заробітної плати керівництвом ігнорувалися. Він зазначав, що не давав згоди на роботу при зміні істотних умов систем та розмірів оплати праці, встановлення неповного робочого часу і вимагає встановити йому режим при якому буде повністю дотримуватись чинне законодавство й оплачуватися заробітна плата не менше ніж повна місячна ставка, в інакшому, у відповідності до ст. 113 Кодексу законів про працю України, роботодавець повинен оплачувати вимушений простій не з вини працівника. В подальшому .06.09.2010 року доповнив позовні вимоги у порядку ст.31 ЦПК України та просив визнати незаконними накази № № 53 від 24.12.2008 р., 01 к від 02.02.2009 р., 04 к від 02.03.2009 р„ 14 к від 31.03.2009 р. 25 к від 29.04.2009 р., 25 к від 29.04.2009 р., 31 к від 26.05.2009 р., 35 к від 24.06.2009 р., 41 к від 29.07.2009 р„ 51 к від 31.08.2009 р., 57 к від 29.09.2009 р., 69 к від 25.11.2009 р., від 02.02.2010 р. про режим робочого часу у січні-грудні 2009 року, зобовязати відповідача провести та виплатити належну йому заробітну плату за період до 31.12.2009 року у розмірі 4864,81 грн. та провести перерахунок і виплату належну ЙОМУ заробітну юхіу з 01.01.2010 року по дпу звільнення, визнати незаконним та скасувати наказ № 28-к від 25.05.2010 року про йога звільнення з посади водія з 25.05.2010 року та поновити на роботі і стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримав та додатково пояснив, що причиною його звільнення було те, що він не був байдужий до підприємства та звертався у прокуратуру з заявами про перевірку діяльності керівництва, при цьому була порушена кримінальна справа, а тому його звільнили з роботи. Згоди на скорочений робочий тиждень він не давав, його належним чином не попередили про наступне звільнення. Під час розгляду справи, а саме 28.09.2010 року на його особовий рахунок дійсно перераховано 4056,86 грн. заробітної плати за простій та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати, а тому він не наполягає на задоволенні позовних вимог у частині зобовязання відповідача провести та виплатити належну йому заробітну плату за період до 31.12.2009 року у розмірі 4864,81 грн. та провести перерахунок і виплату належну йому заробітну плату з 01.01.2010 року по дату звільнення. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні також просив не розглядати позовні вимоги щодо виплати коштів за 2009 рік, оскільки такі вимоги відповідачем задоволені. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19.12. 2008 року (а.с.27) у судовому засіданні позов заперечив, подав письмове заперечення проти позову та додатково пояснив, що позивача немає як поновити на посаді, оскільки така скорочена, а автомобіль на якому він працював проданий, інших вакансій на день звільнення та на час розгляду справи на підприємстві не існує. Просить у позові відмовити. У судове засідання третя особа голова правління [PERSON] не прибув та на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позов заперечує, а тому у відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути справу у його відсутності за наявними у справі доказами. Представник третьої особи профспілкового комітету працівників апарату управління обєднання «Львівоблагропромбуд» та ТзОВ «Облагробуд-Львів» голова профкому [PERSON] (а.с. 1б2>) у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що профспілка дійсно розглядала питання разом з трудовим колективом про скорочення часу роботи, оскільки у 2009 році зменшилися обєми виробництва та не було потреби працювати повний тиждень. За поданням адміністрації також розглядали питання щодо скорочення посади водія та надавалася згода профспілкою на скорочення [PERSON] з роботи та його звільнення. Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, третіх осіб, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с. 49 ) [PERSON] 01.10.1991 року був прийнятий на посаду водія до відповідача та 25.05.2010 року звільнений за скороченням чисельності - наказ № 28-к від 25.05.2010 року. З протоколу від 22 грудня 2008 року зборів трудового колективу апарату управління обєднання «Львівоблагропромбуд» вбачається, що за участю голови профкому [PERSON], з врахуванням відсутності фінансування будівельної галузі, було вирішено погодитись з прийняттям рішення про неповний робочий тиждень для працівників апарату обєднання та доручено правлінню із погодженням з працівниками або профспілковим комітетом апарату управління обєднання в залежності від економічного стану, за пять днів до початку місяця узгоджувати графіки робіт на наступний місяць за схемою скороченого робочого тижня. Наказом № 53 від 24 грудня 2008 року по обєднанню вирішено в період з 02 по 30 січня 2009 року всім працівникам апарату обєднання «Львівоблагропромбуд» надати відпустки без збереження заробітної плати, окрім чотирьох осіб, у т.ч. і [PERSON] Даний наказ був? доведений до відому [PERSON] про що свідчить його підпис, проте, він не оскаржував цього наказу. Наказами № № 53 від 24.12.2008 р„ 01 к від 02.02.2009 р., 04 к від 02.03.2009 р., 14 к від 31.03.2009 р. 25 к від 29.04.2009 р., 25 к від 29.04.2009 р., 31 к від 26.05.2009 р., 35 к від 24.06.2009 р., 41 к від 29.07.2009 р., 51 к від 31.08.2009 р„ 57 к від 29.09.2009 р., 69 к від 25.11.2009 р., від 02.02.2010 р. про режим робочого часу у січні-грудні 2009 року, встановлювалися неповні робочі тижні для працівників обєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 113 Кодексу України про працю час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Як убачається з акту перевірки від 03.09.2010 року територіальної державної інспекції праці у Львівській області, на підприємстві дійсно було виявлено порушення трудового законодавства, а тому відповдачем на виконання припису було нараховано та перераховано на особовий рахунок 28.09.2010 року 4056,86 грн. заробітної плати за простій та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати. Оскільки майнові вимоги щодо виплати коштів за час вимушеного простою були відповідачем добровільно відшкодовані, то суд вважає, що немає підстав для скасування оспорюваних наказів, так як права позивача не порушені. Відповідно до п.1 ч.І ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизна- чений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності до ст.43 Кодексу розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ч.І статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно протоколу № 1 від 22.12.2009 року було обрано профспілковий комітет працівників апарату управління обєднання «Львівоблагропромбуд» та ТзОВ «Облагробуд-Львів», головою профкому обрано [PERSON] Як вбачається з подання від 01.02.2010 року, голова правління звернувся до профкому про надання згоди на скорочення посади водія, мотивуючи це значним зменшенням обсягів роботи. Цього ж дня профком прийняв рішення (протокол № 6 від 01.02.2010 року) про надання згоди на скорочення посади водія. Наказом від 04.02.2010 року № 02. скорочено посаду водія з 18.02.2010 року, а наказом від 15.02.2010 року затверджений новий штатний розпис, у якому відсутня посада водія. 05.03.2010 року голова правління звернувся до профкому з поданням про надання згоди на визнання кандидатом на звільнення з роботи водія [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату. 10.03.2010 року профком у присутності позивача розглянув дане клопотання та вирішив дати згоду на визнання кандидатом на звільнення з роботи водія [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату - протокол № 12.Згідно наказу від 10.03.2010 року № 07 голови правління було визнано кандидатом на звільнення з роботи водія [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату в установлений законом термін. Як вбачається з акту від 15.03.2010 року, [PERSON] був ознайомлений з наказом, однак від підпису відмовився, даний факт підтвердив у судовому засіданні голова профкому. Протоколом № 20 від 15.05.2010 року профком у присутності позивача надав згоду на звільнення з роботи водія [PERSON] по скороченню чисельності, п.1 ст.40 КЗпП України, в установлений законом термін. Оспорюваним наказом від 15.05.2010 року № 28-к позивач був звільнений з посади водія по скороченню чисельності, п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (знаступними змінами) розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Судом досліджувалися обставини звільнення позивача з посади, також встановлено, що на час звільнення інших вільних вакансій на підприємстві не було, позивач не мав переваг перед іншим працівником, оскільки посада водія на підприємстві була тільки одна, та прийшов до переконання, що позвоні вимоги є безпідставними та у задоволенні їх слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed