Jurisdiction: civil
Date: 2010-10-05 00:00:00

31.07.2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні підїздом до господарських споруд, розташованих по вул.Набережна. 4 в с.Кірове Комінтернівського району Одеської області, шляхом перенесення опори для огорожі для розширення дороги на 0.50 см., та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4573.50 грн., моральної шкоди в розмірі 5000 грн., завданих йому з дружиною, незаконним перекриттям водогону до його квартири. У попередньому судовому засіданні до участі у справі в якості третьої особи з боку позивача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, залучена Кіровська сільська рада Комінтернівського району Одеської області. В судовому засіданні позивач позов підтримав та в його в обґрунтування послався на наступне. Вони з дружиною проживають більше 14 років в квартирі №4, розташованої в чотирьох квартирному будинку №4 по вул.Набережна в с.Кірове, який раніше належав Кировської птахофабрики. До будинку були проведені комунікації, мешканці будинку отримували комунальні послуги. До того, як в сусідній квартирі декілька років тому, після смерті власника квартири [PERSON], не поселилася сімя [PERSON], спадкоємцем за заповітом якої був [PERSON], між мешканцями будинку ніяких проблем, сварок щодо користування землями загального користування, комунікаціями, не виникало. Після заселення в квартиру [PERSON] сімї [PERSON], батько відповідача - [PERSON], спочатку перекрив йому дорогу, що слугувала підїздом до квартири та господарських будівель, що було предметом розгляду у 2003 році комісії сільської ради, якою було вирішено зробити обїзд до його будівель позад господарських будівель шириною 4.5 метрі, для чого [PERSON] огорожу свого городу необхідно було перенести на ці 4.5 метрі, але ним фактично огорожа була перенесена на 4.0 метрі, що заважає підїжджати до його господарських будівель великим транспортним засобам. У 2006 році знов комісією сільської ради по його заяві розглядалося питання про розширення дороги на 0.50 см і [PERSON] 0.А. був зобовязаний перенести огорожу для розширення дороги, але цього так і не зробив до теперішнього часу. Крім цього, [PERSON] 05.07.2006 року у спеку умисно перерізав йому водопровідну трубу, яка 60 років тому була прокладена до квартир будинку. До його квартири труба проходила по присадибної земельної ділянки відповідача, у звязку з чим він вимушений був наймати людей і проводити водогін до своєї квартири з сусідній вулиці за свої кошти, оскільки звернення за допомогою у сільську раду залишилися без відповіді. Незаконними діями відповідача йому була причинена матеріальна шкода в розмірі 4573.50 грн., яка складається: з вартості робіт за копання траншеї - 1950 грн підкопу під асфальтовим покриттям дорогі - 130 грн.; з вартості матеріалів - 2103.50 грн.; пошкодження рослин на його городі - 500 грн. Крім цього, із-за незаконних та протиправних дій відповідача він та його дружина, які є особами похилого віку, хворими, зазнали душевні страждання, оскільки були в спеку залишені без води, цими діями відповідача був порушений їх привичний склад життя, вони вимушені були неодноразово звертатися за допомогою в різні інстанції. Причинену їм діями шкоду оцінює в 5000 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважає його не обґрунтованим та просив його задоволенні відмовити повністю. Представник третьої особи - Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON] суду пояснила, що спірна земельна ділянка по вул.Набережна, 4 в с.Кірове знаходиться у комунальній власності. У 2003 році, коли між сусідами [PERSON] та [PERSON]., батьком відповідача, виник спір відносно перекриття [PERSON] дороги загального користування, що вела до квартир будинку та господарських споруд, представники виконкому сільської ради за участю представників архітектурної, землевпорядної служб району, працівників міліції неодноразово виходили на місце для врегулювання спору між сторонами. Спір був врегульований за пропозицією [PERSON], який запропонував зробити дорогу для підїзду до квартири та господарських споруд [PERSON] позаду господарських будівель по його городу, на що [PERSON] погодився. З урахуванням домовленості сто рін погоджувальною комісією ЗО вересня 2003 року було надано дозвіл на проведення дороги шириною 4.5 метрі для підїзду до квартири та будівель [PERSON] позаду господарських споруд, розташованих біля будинку. Однак, в подальшому [PERSON] домовленість про прокладення дороги для проїзд) [PERSON] було виконано частково, оскільки він перемістив огорожу тільки на 4.0 метрі, що знов стало причиною скарг з боку [PERSON] У 2006 році, коли в квартирі [ADDRESS] вже із сім'єю проживав [PERSON], 01 червня 2006 року на засіданні постійної комісії по земельним ресурсам виконкому сільради, [PERSON] був зобовязаний перемістити огорожу на 0.50 см, щоб виконати рішення погоджувальної комісії за 2003 рік та надати можливість [PERSON] без перешкод підїжджати до своїх будівель. [PERSON] з рішенням комісії не погодився, посилаючись на свого батька, а із-за постійних сварок між сторонами, члені виконкому до них на місце ніхто виходити вже не бажає. Існуючи між [PERSON] і [PERSON] неприязні стосунки стали причиною перекриття [PERSON] води до квартири [PERSON] З пояснень [PERSON] убачається, що він не бажає, щоб по його присадибної земельної ділянки, яку він приватизує, проходили які-небудь труби. Сільською радою прокладено новий центральний водогін по вул.Набережна, а до квартир, які вже знаходять у приватній власності їх мешканців, власники самостійно, за власні кошті, проводять воду в квартири. Оскільки квартира [PERSON] приватизована, тому сільською радою допомога на прокладення нового водогону до квартири надана не була. Так як виконком впливу на [PERSON] не мав, [PERSON] звернувся до суду. Вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що на час виникнення між сторонами спірних відносин чотирьох квартирний будинок №4 по вул.Центральна в с.Кірове Комінтернівського району Одеської області, був розташований на земельній ділянці, що знаходилася в комунальній власності. Позивач [PERSON] разом з дружиною, [PERSON], з якою одружився 26.08.1992 року, проживає в квартирі №4, розташованої в будинку №4 по вул.Набережна в с.Кірове Комінтернівського району Одеської області, яка приватизована на імя [PERSON] у 1993 році /а.с.39 (обор.), 58/. Відповідач [PERSON] в квартирі №2, яка дісталася йому у спадщину від [PERSON]. розташованої в будинку №4 по вул.Набережна в с.Кірове Комінтернівського району Одеської області, проживає з 2001 року /а.с.46,55/. У 2003 році в звязку з перекриттям батьком [PERSON], [PERSON], який на тої час проживав в [INFO], дороги загального користування, що служила підїздом до квартир позивача та відповідача та їх господарських споруд, погоджувальною комісією представників виконкому Кіровської сільської ради та представників відповідних служб району було вирішено зробити дорогу до квартири та господарських будівель [PERSON] позаду господарських будівель по городу [PERSON] шириною 4.5 метрі /а.с.7/. Однак рішення погоджувальної комісії [PERSON] було виконано частково, так як на прокладення дороги ним було відведено тільки 4.0 метрі у звязку з чим [PERSON] знов був змушений звернутися з заявою до виконкому сільської ради про усунення перешкод з боку сусідів [PERSON] вільного підїзду до його господарських споруд усіма видами транспорту. Як зазначено в довідці виконкому Кіровської сільської ради від 14.09.2010 року, земельна ділянка, по якої прокладена підїзна дорога до господарських споруд [PERSON], належить до земель загального користування сільської ради і приватизації не підлягає /а.с.168-169/. Згідно витягу з протоколу засідання постійної комісії по земельним ресурсам та раціональному землевикористанню виконкому Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 01.06.2006 року, комісія зобовязала [PERSON] перемістити огорожу на 0.50 см. в 10-денний термін, щоб [PERSON] зміг без перешкод підїжджати до своїх господарських будівель /а.с.19/. Відповідно до ч.3,5 ст.158 ЗК України, земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом. Відповідач [PERSON] рішення комісій по земельним ресурсам виконкому сільської ради оскаржувати в судовому порядку не став, але і не став його виконувати. Частиною 2 ст.161 ЗК України визначено, що виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Незважаючи на вимоги закону щодо розвязання земельних спорів виконком Кіровської сільської ради самоусунувся від вирішення спірного питання у повному обсязі та мір реагування відносно особи, яка не виконала рішення комісії виконкому, не застосувала, залишивши проблемне питання члена своєї територіальної громади, яка є людиною похилого віку, поза увагою, у зв'язку з чим [PERSON] був змушений самостійно звертатися до суду для захисту своїх порушених прав. В судовому засіданні відповідач проти перенесення опори, встановленої для огорожі земельної ділянки, яка знаходиться у нього в користуванні, для розширення дороги на 0.50 см, прокладеної позаду господарських будівель, не заперечував, але хотів, щоб це відбувалося у присутності землевпорядника ільської ради зі складанням відповідного акту, що третьою особою, до закінчення розгляду справи по суті, зроблено так і не було. Крім цього, як убачається з заяв [PERSON] на імя голови Кіровської сільської ради та начальника Комінтернівського райвідділу міліції від 05.07.2006 року, [PERSON] 05.07.2006 року перерізав водогін, який був прокладений 60 років тому та проходив по двору відповідача до квартири [PERSON], залиш подружжя Бобко та їх господарство у спеку без води /а.с.10,11/. В тої же день, 05.07.2006 року, директором КП «Калина» с.Кірове [PERSON] та депутатом Кіровської сільської ради [PERSON] був складений [PERSON] обстеження, яким встановлено, що водовід до квартири [PERSON] навмисно був перерізаний [PERSON] та [PERSON] видано дозвіл на проведення нового водоводу з вул.Новоселів /а.с.77/. Згідно листа сільського голови [PERSON] від 01.04.2008 року, відводи до будинків від центрального водогону с.Кірове, ремонтують та замінюють жителі будинків, які на теперішній час є їх приватної власністю /а.с.41 /. Не отримавши допомоги від органу місцевого самоврядування [PERSON] був змушений наймати людей та за власні кошті проводити із сусідній вулиці до свого житла новий водовод, що підтвердили в судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] та відповідач [PERSON] Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] підтвердив факт відрізання ним водогону до квартири позивача, пояснив суду, що із-за неприязних стосунків, що склалися в нього із сусідом [PERSON], він не бажав, щоб ця труба проходила по його присадибній земельній ділянці. Враховуючи те, що відповідач визнав дану обставину, вона не підлягає доказуванню. Щодо вимог позивача про стягнення завданої йому матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача, суд в їх задоволенні відмовляє за наступними підставами. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК). У ч.1 ст.22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем в підтвердження понесених ним матеріальних збитків у звязку з проведенням нового водогону до своєї квартири надані суду: копія договору від 07.07.2006 року, укладеного в простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] по виконанню робіт по прокладенню водогону, копія товарного чеку від 11.07.2006 року, та письмові заяви на імя судді від [PERSON] про позичання нею грошей у 2006 році [PERSON] для проведення ним водоводу, [PERSON] і [PERSON] про отримання ними грошей від [PERSON] у 2006 році за виконану роботу по проведенню водоводу /а.с.8,12,59,60/. Суд критично оцінює і не бере до уваги надані позивачем докази в підтвердження понесених ним матеріальних збитків, оскільки вони оформлені і представлені суду у неналежній процесуальній формі у звязку з чим не можуть бути засобом доказування. Преамбула до Загальної декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Ці положення відображені й у Конституції України, де у ст.3 зазначено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обовязком держави. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що моральна шкода позивачу та члену його сімї завдана неправомірними діями відповідача, позивач довів суду і обгрунтував свої вимоги щодо спричинення позивачем йому моральної шкоди і суд вважає ці доводи обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визначаючи розмір відшкодування суд враховує вік заподіювана шкоди, мета та обставини при яких ця шкода була ним заподіяна, вік та соціальний статус потерпілих та, враховуючи принцип розумності і справедливості, задовольняє вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в повному обсязі. На підставі ст.3 Конституції України, ст.ст.158, 161 ЗК України, ст.ст.16, 22, 23, 1167 ЦК України і

Outcome: partial