Jurisdiction: civil
Date: 2010-09-21 00:00:00

13.05.2009 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що 03 грудня 2008 року померла його тітка [PERSON], яка на момент смерті проживала за адресою: [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 03 грудня 1993 року [PERSON] склала заповіт, відповідно якого, вона все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла позивачу. У спадкодавця за життя не було ні сім»ї, ні дітей. Сестра спадкодавця, яка доводиться позивачу матір'ю, 16.08.2003 року померла, а тому він є єдиним спадкоємцем після смерті своєї тітки як за законом так і за заповітом. Однак, звернувшись до держаного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини йому стало відомо, що 21.09.2004 року [PERSON] склала заповіт, відповідно якого вона все своє майно заповіла [PERSON] Позивач вважає, що даний заповіт складений його тіткою неправомірно, оскільки на той час, тобто в 2004 року, вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна була усвідомлювати значення своїх дій. В звязку з чим він просить визнати заповіт, складений 21 вересня 2004 року [PERSON], недійсним. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги.. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Представник відповідача позов не визнав, натомість подав письмові заперечення, посилаючись на те, що спадкодавець, використавши своє право, передбачене ч. 2 ст. 1254 ЦК України на складання нового заповіту на користь [PERSON], вказаною дією автоматично скасувала попередній заповіт, складений на користь позивача. Права [PERSON] складанням заповіту на користь [PERSON] нічим не порушувалися, так як це було особисте волевиявлення спадкодавця. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 03 грудня 2008 року померла тітка позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №666. У [PERSON] за життя не було ні сім»і, ні дітей. Мати позивача [PERSON] та [PERSON] доводились одна одній рідними сестрами. 16.08.2003 року померла мати позивача - [PERSON] Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про шлюб [PERSON], згідно якого її прізвище з [PERSON] змінене на [PERSON], та свідоцтвом про смерть, зареєстрованим у Черкаському відділі реєстрації актів громадянського стану, запис №2404. (а.с.7-11) [PERSON] на момент смерті проживала за адресою: [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що узгоджується з приписами ст. 1217 того ж кодексу. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 03 грудня 1993 року [PERSON] був складений заповіт, відповідно якого, вона все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON]. Згідно положень ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. 21 вересня 2004 року [PERSON] був складений заповіт, відповідно якого вона все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON]. Вищевказаний заповіт було посвідчено Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, реєстр №3021. Про даний факт позивач дізнався звернувшись до Бориспільської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину після смерті тітки [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.08 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення свої дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 846 від 03.03.2010 року [PERSON] тривалий час страждала на біополярний афективний розлад, ускладнений церебральним атеросклерозом. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд вважає, що підстави для її проведення відсутні, оскільки висновок вказаної вище експертизи не спростований, не визнаний недійсним та не суперечить іншим матеріалам справи, його правильність не викликає у суду сумніву. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час складання заповіту 21 вересня 2004 року померла не усвідомлювала своїх дій та не могла ними керувати, так тривалий час страждала на психічні порушення. Відповідно до наявної медичної документації [PERSON] в 2004 році перебувала під наглядом за місцем мешкання у лікаря та їй було виписано підтримуюче лікування у зв"язку з погіршенням стану. Відносно заявленого представниками сторін клопотання про допит свідків, як на обґрунтування викладених сторонами обставин, суд вважає, що оскільки з моменту складання заповіту (2004 рік) пройшло досить багато часу, а особи, які виступатимуть свідками по справі не є спеціалістами у галузі психіатрії, тому їх свідчення щодо психічного стану [PERSON] не можуть бути об"єктивними, достовірними та неупередженими. Правочин, вчинений у такому стані, не відповідає загальним вимогам чинності правочину, зокрема, відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, що передбачено ч.3 ст. 203 ЦК України, в зв'язку з чим суд визнає його недійсним. Таким чином, аналізуючи вищезазначені докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, а тому заповіт, складений 21 вересня 2004 року [PERSON] на імя [PERSON] слід визнати недійсним. Також, відповідно до положень ст. 88, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 46 грн.

Outcome: approved